rubra, Veronica serpyllifolia , Thymus, Viola palustris og Anthö- 

 xanthum. Under Opstigningen noterede jeg i øvrigt følgende Højder 

 for nogle arktiske Arter: Azalea og Sibbaldia fra c. 500 M., Vero- 

 nica alpina fra c. 600 og Papaver fra c. 665 M. Toppen ligger 

 paa 750 M. og er en plan Flade, hvis Udstrækning vi dog 

 ikke kunde rigtig blive klar over paa Grund af den tætte Regn- 

 taage, der piskede os i Ansigtet. Jordbunden bestaar af løst Grus 

 med talrige større og mindre Klippeblokke, i Læ af hvilke de for- 

 krøblede Karplanter og G rimmia-T nev skjulte sig. Det var kun de 

 haardføreste Fjældmark s- Planter, jeg saa heroppe: Armeria, 

 Cerastium Edmondstonii , Empetrum, Salix herbacea, Luzula spi- 

 cata , Festuca ovina , Alchimilla alpina, Arabis petraea, Air a flexu- 

 osa og alpina, Nardus, Polygonum viviparum og Silène acaidis, og 

 de fleste af dem stod endda kun, hvor de var omgivne af Mosset. 

 Det fremgik tydeligt, at det var det udsatte Voxested paa den vind- 

 aabne Flade, som gjorde Forholdene for Planterne saa haarde; thi 

 blot nogle faa Meter nedenfor Plateauet i Læ af store Klippeblokke 

 kom et betydeligt Antal Arter til, af hvilke jeg blot vil nævne 

 Sibbaldia, Azalea, Vaccinium Myrtillus (ster.), Viola Riviniana og 

 Taraxacum. 



Vi steg ned ad Sydøst-Siden af Fjældet; Forholdene var om- 

 trent som paa Nordøstsiden. Vi traf en meget mager Fjældmarks- 

 skraaning til c. 650 M.; nedenfor blev den noget rigere paa Arter; 

 selv saadanne Planter som Calluna, Blechnum, Galium saxatile og 

 Anthoxanthum naaede enkeltvis op til c. 625 M. Paa c. 500 M. 

 var der lyngklædte Smaapartier af en Calluna- Empetrum- Rede 

 med Grimmia og mange indblandede Karplanter (jeg noterede 25 

 Arter); her traf jeg ogsaa sorte Snegte. Paa c. 250 M. var Skraa- 

 ningens Vinkel saa lille, at Vegetationen ikke til Stadighed var ud- 

 sat for at dækkes af nedskridende Ras og følgelig kunde danne et 

 tæt Tæppe, en Graminé-Li som skildret S. 51. — Fra den vestlige 

 Del af Malins fjæld fortsættes Bjærgpartiet blot med et enkelt højt 

 Pas mod Sydost langs Kvannesund, og tværs paa denne Kæde 

 gaar mod Øst et kort, højt Bjærgparti, der er adskilt fra Malinsfjæld 

 ved en Dal; den højeste Del kaldes Mo r nef j æld og naar om- 

 trent samme Højde som Malinsfjæld ; med bratte Hamre falder 

 det af til 360 M., hvor der findes en stor Flade, Topplateauet 

 for den lavere østlige Del, det saakaldte Bergsmunna. Dette 

 begrænser Nordsiden af en dyb Bugt, Vedvig, der adskiller den syd- 

 lige Del af Viderø fra Hovedøen. Bergsmunnas Affald mod Øst til 



