— 289 — 



Statistisk Undersøgelse over 

 Forholdet mellem Han- og Hunrakler hos 

 vore Alnus-Arter. 



Af 



C. Raunkiær. 



Naar man undersøger Talforholdet mellem Han- og Hunrak- 

 lerne paa de enkelte Grene hos Alnus-Arterne, seer man snart, at 

 selv om visse bestemte Talforhold i Regelen er overvejende, saa 

 optræder dog en betydelig Mængde andre Kombinationer med større 

 eller mindre Hyppighed ; nogle af disse Kombinationer gaar, i Sam- 

 menligning med det almindelige Forhold hos Arten, i Retning af 

 en Overvægt af Hunrakler over Hanraklerne, medens andre gaar i 

 modsat Retning. Ved en statistisk Undersøgelse af et større Tal 

 af raklebærende Grene fra forskellige Individer har jeg først søgt 

 at bestemme Talforholdet mellem Han- og Hunraklerne eller rettere 

 mellem Hanrakler og Hunraklestande hos vore Alnus-Arter; der- 

 næst har jeg undersøgt, om det saaledes fundne Talforhold stadig 

 kom igen, altsaa ogsaa hos Individer, der voxede under meget 

 forskellige Betingelser, saa at man maatte antage, at det fundne 

 Talforhold var en fast, alene af indre Aarsager bestemt Karakter; 

 eller om Forholdet tvertimod vexlede med Livsbetingelserne, saa at 

 man maatte formode, at det idetmindste til en vis Grad var betinget 

 af ydre Faktorer, og da af hvilke. 



De raklebærende Grene ender i Regelen i en Hanraklestand, 

 der bestaar af en endestillet Hanrakle, nedenfor hvilken der findes 

 et Antal, i Regelen 2 — 3, sidestillede Hanrakler; nedenfor disse 

 sidder et Antal, i Regelen 1 — 2, Hunraklestande, o: korte, hun- 

 raklebærende Sideskud, hver med 2 — 5 Hunrakler, hvoraf den 

 øverste er endestillet. Ved mine Undersøgelser har jeg bestemt 



19* 



