— LX — 



Bælgplanter er lige saa lidt som i Garex panicea -Mosen af nogensomhelst Be- 

 tydning, og Vegetationen af andre Urter omtrent den samme som dér; Achillea 

 Ptarmica, Brunella og Lythrum Salicaria er maaske dog ret karakteristiske. 

 Mosser er meget lidt fremtrædende. 



De tre nu omtalte Former af „Eng" eller rettere af Mose er i økonomisk 

 Henseende betydelig ringere som Høslet-Arealer end de egentlige Enge paa 

 Engkrogene. De slaas aarlig kun 1 Gang; derefter afgræsses de, gærne ved løs 

 Drift. Fælles for dem er, at Jordbunden er absolut tørveholdig og meget 

 brugelig til Brændsel, hvorfor Tørveskæring indenfor dem er almindelig; den 

 økonomiske Udnyttelse bliver saaledes alligevel betydelig. Da Græsser og Halv- 

 græsser spiller saa eminent en Rolle for Vegetationens Sammensætning, kan de 

 med et fælles Navn benævnes Græsmoser. Uden Tvivl har Jordbundens 

 kemiske Indhold en ikke uvæsentlig Indflydelse paa Vegetationens Karakter, 

 naar Sammenligning drages mellem de egentlige Enge og Græsmoserne samt 

 deres forskellige Former; herom vil Analyserne af de udtagne Prøver give 

 nærmere Oplysning, naar de foreligger. Men tillige beror Forskellighederne i 

 Plantedækket sagtens paa Forhold af fysisk Natur; ogsaa herom kan nærmere 

 Oplysninger forhaabentlig bringes til Veje. 



Mangfoldige af Englodderne har paa Afstand et fra Nabolodderne meget 

 forskelligt Udseende. Kommer man dem paa nærmere Hold, ser man, at For- 

 skellen fra den som oftest jævne Carex panicea- eller Molinia-Mose først og 

 fremmest beror paa en lav og ofte tæt Buskvegetation, der meget hyppig, om- 

 end ikke altid, bestaar især af Myrica, og som derfor kan kaldes Myrica-Mose. 

 Desuden af Juniperus, der især i Nærheden af Skov er meget talrig og nok 

 saa fremtrædende nærmest Skoven (t. Eks. paa Østsiden af Lindum Skov), 

 Calluna, Erica, Vaccinium uliginosum, Salix cinerea, S. pentandra, S. repens 

 og Empetrum. Disse Lodder er eller har længe været anvendte som perma- 

 nente Græsgange for Kreaturer, og deres Overflade faar et yderst karakteristisk 

 Udseende ved mer eller mindre kraftige og tæt stillede Tuer. Disse Tuer er 

 vel som Regel grundlagte af Molinia coerulea; ved deres egen frodige Vækst 

 og Kreaturernes Gang er de stadig blevne større og større; ofte maaler de 

 40 — 50 Gm. i Højde, fra den jævne Overflade mellem dem at regne. Efter- 

 haanden er Tuerne blevne bevoksede med forskellige Urter med farvede 

 Blomster: Hieracium Auricula, Parnassia, Brunella, Succisa o.a. samt Poten- 

 tilla silvestris og Halvgræsser. Hvor Jordbunden mellem Tuerne ikke er traadt 

 saa stærkt op, at den sorte Humus træder frem, er den som oftest dækket af 

 Halvgræsser {Carex panicea, C. vulgaris, C. fulva, C. glauca o. a.), og af 

 Græsser er Poa pratensis var. humilis her meget almindelig. Der er altid flere 

 Bælgplanter (især Kløver) her end i Carex panvea- og Molinia-Mosen. Nogle 

 Steder er Lycopus earopaeus overordentlig fremtrædende, og Plantago- Arter er 

 hyppige, men ellers er „Urte"-Vegetationen omtrent som paa andre Former af 

 Græsmosen. Af Mosser ses bl. a. Hylocomium splendens, Hypnum squarrosum, 

 Climacium, Polytrichum commune, P. strictum, Leucobryum, Fissidens adian- 

 toides, Aulacomnium palustre og Sphagna; paa Tuernes Top vokser Hypnum 

 cupressiforme og forskellige Cladonia-Arter, medens Likener ellers er udelukkede 

 fra Engene og Græsmoserne. 



I hele Skals-Aa-Dalens Omraade finder man saavel udprægede Myrica- 

 Moser som ganske jævne Overgange dertil fra Carex panicea- og Molinia- 

 Moser. Disse Overgange og den rigelige Vegetation af græsagtige Planter (foruden 

 de tidligere nævnte ogsaa Juncus lamprocarpus og Triglochin palustre), selv i 



