— 50 — 



tion. Det er kun Faarenes Vintergræsning der er skadelig, idet 

 Bundvegetationen er dækket af Sneen og Birkegrenene er det 

 eneste, Faarene kan faa fat paa. For dette Krats Vedkommende 

 kan man saaledes sikkert se bort fra Kulturens Indgriben, hvad 

 der for Islands Vedkommende vil sige Skovhugst og Vintergræsning 

 for Faar, og den eneste truende Fare for Skoven er Bortfygen af 

 dens lerede Bund. For Øjeblikket er denne Fare dog ikke truende, 

 skønt Stormen flere Steder ved Krattets Ydergrænser har faaet 

 godt fat i Lergrunden, og hvis Skovbunden ikke videre bliver gen- 

 nemgravet af Vildbække, vil Krattet uden Tvivl gaa sejrrigt ud af 

 Kampen for Tilværelsen. Vinterkulden skader det ikke, thi hvis 

 det var Tilfældet, vilde det vise sig ved Frysning af Grene, der 

 derefter vilde staa bladløse og raadne, men noget saadant Tegn 

 saas der ikke. Gletscherne kan ikke naa Krattet, saalænge Jökulfell 

 staar imod Vatnajökuls uhyre Ismasser og Isdannelsen ikke tiltager 

 meget, men forholder sig som i Nutiden. Jökelelvene kan nu ikke 

 ødelægge mere af Krattet end de allerede har gjort, hvis de for 

 Fremtiden forholder sig som i Nutiden. Dette Krat vil derfor 

 sikkerlig kunde bestaa for Fremtiden som en Levning af den gamle 

 Vegetation, der engang har beklædt det nu nøgne Jökulfell. Fiele 

 Morsârdalur mellem Jökulfell og Skaptafell, der nu optages af en 

 livløs Rullestens-Grusmark, har sikkerlig før været beklædt med 

 Vegetation, ligesom der før har været bevokset Lavland af betydelig 

 Størrelse vest for Bjærgene fra Skaptafell til Sandfell; den Gang 

 har Skeiöara haft sit Leje i det „gamle Flodleje" , omtrent midt 

 paa Skeiöararsandur , men eftersom Floden har flyttet sig imod 

 Øst, er dette Lavland bleven ødelagt og forvandlet til en livløs 

 Sand-Grusmark, der nu strækker sig mange Steder helt op til Li- 

 foden i Øræfl. 



Skaptafell. Skaptafellsskögur er et lavt Krat, der har en 

 betydelig Udstrækning i de nederste, stejle Skrænter af Fjældet. 

 Højden varierer fra Va til 2 Meter, men Gennemsnitshøjden er nok 

 omtrent 1 Meter. Jordbunden er dannet af den sædvanlige Ler 

 og har en betydelig Tykkelse; den er gennemfuret af utallige, dybe 

 Grøfter, der vistnok for det meste er dannet ved Vildbække i For- 

 aarstiden, der har fejet hele Jordlaget bort og saaledes blottet den 

 underliggende Klippegrund. Indblandet i dette Krat forekommer 

 Salix phylicifolia meget rigeligt og mange Steder ses Salix lanata i 

 betydelig Mængde. Bundvegetationen bestaar for det meste af 



