— 54 — 



mellem fjörsa og den vestligere Rangâ indtil Snævringen mellem 

 J>jörsa og Rangârbotnar (Rangåflodens Kilder). Mörkin har en 

 meget betydelig Udstrækning. Den var før dækket af Jordbund og 

 Rirkeskov og der fandtes flere Gaarde, men nu er den en fuld- 

 stændig Ørken med Undtagelse af et mindre Parti nærmest Rangâ 

 i Nærheden af Gaarden Galtalækur. Jordbunden er de fleste Steder 

 blæst bort helt ned til den faste Undergrund, der bestaar af en 

 Lavamark, der i tidligere Sandflugts-Perioder er bleven fyldt med 

 Sand og derefter vokset til. Som Rester af den gamle Jordbund 

 saas uhyre store Driver bestaaende af leret Sand. Paa denne 

 store Strækning saas næsten ingen Planter; i Nærheden af den 

 store Drive, saa jeg dog smaa Klitter dannede af Salix lanata. 

 Naar den overstaaende Sandflugtsperiode er til Ende, vil Steder 

 som Mörkin sikkert forholdsvis hurtigt vokse til igen, idet Sænk- 

 ningerne mellem Lavakuplerne yder Vegetationen Læ. Som be- 

 mærket findes der langs Rangå nord for Galtalækur Rester af den 

 gamle Vegetation bestaaende af et lavt, 1—2 Fod højt Rirkekrat. 



Snævringen mellem J>jörsa og Rangârbotnar (Kilderne til Rangâ- 

 floden) optages af Grusflader med yderst spredte Tuer af Silene 

 acaulis, Armeria maritima, og enkelte Steder saas der nogle faa 

 Græstuer. Tuerne var smaa, men de viste ingen Tegn paa Øde- 

 læggelse paa Grund af Sandflugt, hvad der viser, at Sandflugten i 

 disse Egne ikke længer vedligeholdes ved Sandminer inde paa Høj- 

 landet, fordi Tuerne maatte være beskadigede paa Stødsiden, hvis 

 der endnu blæste Sand fra Ubygderne ned over det beboede Land. 

 Hvad jeg saa af U bygderne paa Vejen forbi Rangârbotnar til Kra- 

 katindshraun syntes ogsaa at være „örfoka" (o: al løs Rund føget 

 bort); løst Sand saa jeg kun i en ubevokset Lavamark nord for 

 Sölvahraun, hvor det var godt gemt i Lavamarkens Sænkninger og 

 Kløfter. Forbi Rangârbotnar førte Vejen over de øde Grusmarker 

 til det nævnte Sölvahraun, som er en gammel sandfyldt Lava- 

 mark, dækket af lav og mager Vegetation, der for det meste bestod 

 af Mosser med spredte Lyngplanter og Grarnineer hist og her. 

 Denne Vegetation danner gode Græsgange for Faar, men kan næppe 

 anvendes for Heste. I denne Lavamark er der bygget en Slags 

 Faarefolde, der anvendes om Efteraaret naar Faarene samles sammen 

 fra Ubygderne. Faarene gemmes i disse Folde om Natten. Runden 

 i disse Folde var dækket af en meget frodig Plantevækst, der nær- 

 mest maa betegnes som en Urte-Græsmark. Der fandtes rigtignok 

 ikke mange Arter, men Individmængden var forbavsende. Denne 



