- 33 - 



Tun, er dog ikke lidt forskellige. Forskellighederne er, foruden af 

 Dyrkningens forskellige Grad og Jordbundens Beskaffenhed, afhængige 

 af Tunets Beliggenhed, Overfladeformen og Grundvandets Stand 

 (eller Nedbørens Rigdom). 



Dyrkningens Indvirkning paa Vegetationen er overalt den samme 

 og den frembringer ensartede frodige Gram inésam fand og forøger 

 Humusdannelsen i kendelig Grad. Paa Tunpartier, der i lange 

 Tider har faaet passende Gødning, bestaar Vegetationen næsten 

 udelukkende af Græs, Aira cæspitosa , Poa- og Festuca-Arter ; 

 Cyperaceer og Sivarter forefindes ikke, og med Undtagelse af de 

 obligate Ukrudtsplanter i Tunene, Taraxacum vulgare og Ranun- 

 culus acer, er disse Partier næsten frie for Ukrudt. Paa de slet 

 dyrkede Tun er Vegetationen derimod ofte stærkt blandet med 

 Juncaceer og Cyperaceer foruden talrige andre almindelig udbredte 

 Planter, der, naar de optræder i det dyrkede Tun, maa betegnes 

 som Ukrudt. Vegetationen paa det gødningsfattige Tun minder 

 saaledes om Græsmoen og er ofte fuldt identisk med denne. I de 

 slet dyrkede Tun findes der dog vistnok altid et bedre dyrket Parti 

 i Gaardens umiddelbare Nærhed. Hvad Jordbunden angaar, og 

 navnlig den Del, der ligger nærmest under det mere eller mindre 

 tynde Humuslag 1 ), kan det siges for sikkert, at dens Beskaffenhed 

 har den største Indflydelse paa Vegetationens Sammensætning. 

 Dette ses navnlig flere Steder i Syd-Island, hvor Gaardene og der- 

 med Tunene i den senere Tid er blevne flyttede paa Grund af 

 Sandflugt eller vulkanske Udbrud. I saadanne Tilfælde gælder den 

 Regel, at Tunvegetationen i lange Tider er stærkt blandet med 

 Elementer af den Vegetation, som tidligere fandtes paa de opdyrkede 

 Flader. Hvis den paagældende Grund saaledes er en opdyrket 

 Sandbund, vedvarer Sandvegetationens Elementer i lang Tid, er det 

 en opdyrket Myrbund , bliver Gyperaceerne meget langvarige. Er 

 Undergrunden derimod Klippegrund, hvad der mange Steder er 

 Tilfældet, faar Græsvegetationen i regnfattige Egne et tydeligt Tør- 

 heds Præg og er sammensat af lave, tætte, graaligfarvede Arter, 

 hvorimellem Taraxacum-Planterne rager op som „Træer". I Egne 

 hvor Nedbøren er mere rigelig har en saadan Vegetation ikke 

 noget Tørhedspræg, men skønt Græsserne her ogsaa er meget lave, 

 bliver Vegetationen frodig og meget tæt. 



') Skønt Muldlaget paa visse Steder kan opnaa en anseelig Tykkelse, kan det * 

 i Almindelighed betragtet kun anses for at være tyndt. 



Botanisk Tidsskrift. 27. Bind. 3 



