— 19 — 



ledes meget hyppigt Klitter. Dernæst indtræffer Marehalmens tro 

 Ledsager Festuca rubra v. arenaria, der befinder sig udmærket i 

 Læ af Marehalmen. Paa senere Stadium indtræffer dernæst de 

 øvrige Arter, af hvilke navnlig Juncus balticus har en stor sand- 

 bindende Evne, idet den med sine lange Rhizomer gennemvæver 

 Sandet paa Kryds og tværs. Elymus og Festucaen har dog den 

 afgørende Betydning for Vegetationens Udvikling, og ofte, maaske 

 i de allerfleste Tilfælde, er Elymus-Festuca-Klitten den Slutnings- 

 vegetation, der naas, og som ødelægges igen. Men adskillige Steder 

 ses Eksempler paa, at Elymus-Klitten ikke er Vegetationens Slut- 

 ningspunkt, navnlig paa Steder, hvor Stormen har mindre gode 

 Angrebspunkter. Her undergaar Jordbunden med Tiden saadanne 

 Forandringer, der gør den til et mindre heldigt Opholdssted for 

 Marehalmen, som derved ikke kan staa sig i Kampen for Til- 

 værelsen mod indtrængende Arter, og navnlig er dens tro Ledsager 

 Festuca rubra v. arenaria en farlig Konkurrent, og man kan godt 

 sige den farligste Konkurrent paa et saadant Stadium. Med Tiden 

 forsvinder Marehalmen helt, og Vegetationen udvikles til en sandet, 

 mager Græsmark med blandet Artssammensætning; hvad en saadan 

 Græsmark udvikles til med Tiden, hvis den da ikke ødelægges igen, 

 er ikke let at sige med Sikkerhed, men dog kan man sikkert sige, 

 at den vil mere og mere tabe Sandvegetationens Karakter; det vil 

 være afhængigt af lokale Forhold, hvorvidt den udvikles til rigtig 

 Græsmark, Lynghede eller bliver Skovbund. 



Saadanne Eksempler viser, at man ved at beplante det døde 

 Sand, hvor Stormen har sikre Angrebspunkter, med Marehalm, vil, 

 om det saa lykkes, kun opnaa midlertidig Standsning af Sand- 

 flugten, hvis man ikke samtidig med at Marehalmen udryddes kan 

 indføre en mere langvarig Vegetation, som f. Eks. Skov. 



I Forbindelse hermed vil jeg omtale, at jeg har truffet baade 

 Salix lanata og Salix phylicifolia voksende i leret-sandede Driver, hvor 

 de øjensynlig bandt den bevægelige Bund. De dannede her en egen 

 Slags Klitter, store, aflange eller rundagtige forholdsvis lave Kupler. 



3. Sandene. De store Sandørkener, der findes i Syd-Island 

 langs Kysten, kaldes Sande. De er dannede ved Jøklernes og 

 Jøkelelvenes Virksomhed og kunde betegnes som et Slags Delta- 

 dannelser frembragt ved Jøkler og Floder i Forening. Overfladen 

 bestaar af Grus, leret Grus og mange Steder af Sand. Flere Steder 



træffes ogsaa stenet Bund, der er oversaaet med vandrullede og 



3* 



