— 155 — 



tikler etc., men ene er dannet af mere eller mindre daarlig humi- 

 ficerede Planterester. Og medens Reglen er den, at Tørven i selv lidet 

 dybe Moser er ren, saa er der i de humøse Aflejringer paa Heden 

 gærne iblandet Sandskorn, de er altsaa ikke dannede af ren Tørv. 



Mægtiglieden og Beskaffenheden af de humøse Aflejringer paa 

 Heden og i Lyngmosen giver altsaa Momenter til Adskillelse af de 

 to Formationer. Men i og for sig rummer deres Vegetationsfor- 

 hold saa mange indbyrdes Forskelligheder, at de giver et godt 

 Grundlag for Sondringen mellem dem, saaledes at det kun tilsyne- 

 ladende er den samme Plantevækst, der raader indenfor dem begge, 

 hvilket oftere er bemærket, f. Eks. af Grisebach (17). Ogsaa 

 P. E. Müller (32, S. 158) fremhæver denne Ensartethed som den 

 ene af de Grunde, hvorfor man, naar Talen er om at definere 

 Begrebet Hede plantegeografisk, ikke maa „tro at finde en karak- 

 teristisk Betegnelse for Heden i dens Skovløshed og ensformige 

 Lyngvegetation". Der siges nemlig derefter: „For det første er det 

 bekjendt, at Lyngen kan være fremherskende paa Terrainer som 

 ingenlunde kunne kaldes egentlig Hede, saaledes de tørre Partier 

 af de store Højmoser". Men selv om de to Formationers Plante- 

 vækst virkelig er saa skuffende ens, at deres Fysiognomi — især 

 ved Calluna's ganske dominerende Optræden — bliver det samme, 

 saa er der som sagt alligevel i mange Retninger væsentlige For- 

 skelligheder. For fuldt ud at godtgøre dette, maatte jeg nærmere 

 gøre Rede for Detaljerne i Hedens og Lyngmosens Flora; dette 

 ligger imidlertid ganske udenfor dette Arbejdes Plan, og jeg maa 

 derfor nøjes med at fremhæve ganske enkelte af de Træk, som 

 giver den almindelige Regel, at der i Lyngmoserne forekommer 

 Plantearter, som er karakteristiske for den, og som i alt Fald delvis 

 ikke gaar over i de selv meget fugtige Heder, og omvendt at der 

 i Heden findes Arter, der er af væsentlig Betydning for dens flori- 

 stiske og fysiognomiske Karakter, men som — mig bekendt — ikke 

 træffes selv paa den forholdsvis tørre Overflade af Lyngmoserne 

 (eksempelvis Arctostaphylus og Genista pilosa). 



Blandt disse Træk kan nævnes den relativt store Rigdom paa 

 Mosser, specielt Sphagnum- Arter, i Lyngmosen ; selv om en Del af 

 disse Sphagnum- Arter virkelig kan trives paa fugtige Heder og i 

 Hedens Moskær (se herom 31 og 6), saa er der dog en overordent- 

 lig stor Forskel i Mængden og Maaden, hvorpaa Sphagna optræder 

 indenfor de nævnte Formationer; og en Lyngmose-Overflade skal 

 være meget tør (ved kraftige Kulturindgreb), for at ikke en eller 



