- 157 — 



langt det overvejende Areal af den nu eksisterende Hede i Dan- 

 mark er mere eller mindre „daarlig" Hede, udprægede Morheder, 

 som enten aldrig har baaret Skov (Hederne paa „Fladerne"), eller 

 hvis Skovfortid ligger meget langt tilbage. Disse Heder vil næppe 

 nogensinde ved Naturens egen Hjælp blive til Skov. Bortset fra 

 de overordentlig væsentlige, gennem P. E. Müllers klassiske Rede- 

 gørelse vel kendte, Forandringer, der i fysisk Henseende er fore- 

 gaaet i Jordbundens øverste Lag, og som allerede tilstrækkelig 

 virkningsfuldt vilde hindre Fremkomsten af en Skovvegetation, saa 

 er der dog for vistnok Størsteparten af vore Heder et vigtigt 

 Moment, som betinger, at disse Heder vil vedblive at være Heder. 

 Det er, som anført i den ovenfor givne Definition, Jordbundens 

 Fattigdom paa Næringsstoffer. Hedernes store „Magerhed" i Jord- 

 bunden er ofte og med al god Grund fremhævet — ogsaa i den 

 botaniske Litteratur, saaledes med Styrke af E. Warming (56), 

 men den er aldrig godtgjort i blot nogenlunde tilfredsstillende Ud- 

 strækning, nemlig ved det fornødne analytiske Materiale. 



Undergrunden paa vore Heder indeholder, efter de faa fore- 

 liggende Analyser at dømme, kun smaa Mængder af Kalk, Kali og 

 Fosforsyre, og hvor Overgrunden er lagdelt paa den kendte Maade: 

 i Mor, Blysand og Al, er Rigdommen i den Henseende næppe 

 større. Næringsfattigdommen er vel størst paa Jyllands Flader. 

 G. Sarauw og E. Warming slutter sig til den af P. E. Müller 

 udtalte Tanke, at Lyngheden paa Jyllands Flader i lige Linje ned- 

 stammer fra den epiglaciale Vegetation. Tanken er nærliggende 

 og efter al Sandsynlighed rigtig. Heden har først og fremmest 

 bredt sig dér, hvor Hedeplanterne havde ingen eller liden Kon- 

 kurrence at bestaa med Skovens mere fordringsfulde Planter. For- 

 modentlig har Heden samtidig indfundet sig paa de bakkede Arealer, 

 hvor der maaske aldrig blev Skov, eller hvor Heden senere for- 

 trængtes af Skov, alt efter Jordbundens Indhold af Næringsstoffer. 

 Jordbundens kemiske Karakter, særlig dens Indhold af de ovenfor 

 nævnte Forbindelser, har saaledes oprindelig spillet en Rolle for 

 Fordelingen af Plantesamfundene i vort Land, specielt for de her 

 omtalte Samfunds Vedkommende. 



Saa fulgte de tit omtalte Virkninger af Menneskets Indgriben 

 i Plantesamfundenes Udbredelse. Og Resultatet heraf blev som 

 bekendt: Skovens Ødelæggelse paa mangfoldige Punkter og Hedens 

 Fremgang over den tidligere Skovbund. Disse Forbold skal jeg 

 ikke dvæle ved, men blot gøre den Bemærkning ; at skønt menneskelig 



