— 185 — 



altsaa hos G. anglica. Med denne Sammenligning for Øje er man 

 berettiget til at mene, at de unge Skudspidsers Værn mod Kulde, 

 men især overfor tør Luft er lidt udviklet. Og den Antagelse ligger 

 da nær, at G. anglica's Udbredelse i Egne af Europa med for- 

 holdsvis stor Luftfugtighed skyldes netop 

 denne mindre gode Beskyttelse af Skud- 

 spidsen. 



Bladenes Overhud har saa vel paa Over- 

 som paa Undersiden stærkt fortykkede og 

 kutiniserede Ydervægge. De fleste Overhuds- 

 celler har forslimede Indervægge. Spalte- 

 aabninger findes paa begge Sider og er en 

 Smule indsænkede under Overhudens Niveau. 

 Bladene er nærmest isolateralt byggede (Fig. 



17); dog er Palissadevævet mindre udpræget ^ Genist + a B *& c ^ 

 ' 55 i o Y) e \ af Tværsnit af Blad. 



mod Undersiden (2—3 Geller i Bækken) end Ca. 72:1. 



mod Oversiden (3 — 4 Geller i Bækken), men 



en mere ligelig Udvikling ses ogsaa. Som hos de ovenfor be- 

 skrevne Arter findes meget tydelige Karstrængskeder. De smalle 

 Blade paa Tornskuddene er byggede som de øvrige Blade. 



Sarothamnus scoparius. 



Gyvelen er udbredt i det meste af Europa. I Nord-Tyskland 

 er den hyppigst mod Nordvest. I Sverige forekommer den i 

 Skaane og Upland (den antages — efter Neuman — fra Begyn- 

 delsen af at være saaet), men er sjælden, og i Norge findes den 

 kun paa et Par Lokaliteter vildt voksende. 



For Danmarks Vedkommende er Sarothamnus som bekendt 

 hyppigere paa Halvøen end paa Øerne: ogsaa Nord for Limfjorden 

 er den i vore Dage almindelig paa mange Punkter 1 ). Bimeligvis 

 er Indvandringsvejen for Sarothamnus den samme som for Genista- 

 Arterne; den er naaet op i Danmark fra det nordvestlige Tyskland 

 og er trængt stedse nordligere frem ; meget sandsynlig er den af 

 E. Warming udtalte Formodning, at den fra Vendsyssel er kom- 

 men til Sydspidsen af Norge (58). 



I Vendsyssel breder Gyvelen sig stærkt — i Følge Vidnesbyrd 

 fra forskellige, som har haft Lejlighed til at gøre denne Iagttagelse. 



a ) Hornemann (Dansk oecon. Plantelære, 2. Del, 1837) anfører, „at Limfjorden 

 er udentvivl dens nordligste Grændse 1 '. 



