- 192 — 



tykkere Grene spaltes let med Alderen. Gyvelen synes overhovedet 

 ikke at naa nogen høj Alder. Paa Heden bevirker Frosten, Hede- 

 brande og andre Forhold, at den særlig dér ikke har nogen lang 

 Levetid. Efter Brande vil den ikke kunne restituere sig, saadan 

 som 6r<m^a-Arterne kan det. Genvæksten af Gyvel maa ske ved Frø. 



Anatomien af Sarothamnus' Langskud er omtalt af forskellige 

 Forfattere, bl. a. Pick (39), Ross (44) og Schübe (50); men hos 

 ingen er den tilfredsstillende behandlet. Alle Langskud har det kendte, 

 ejendommelige Udstyr af stærkt fremspringende Kanter eller „Vinger", 

 hvis Tal varierer fra 5 — 8, og som er mere eller mindre frem- 

 trædende, gærne størst ved Skuddets Grund og aftagende opefter; 

 medens de kraftigere Vaarskud ofte har større Antal, har Sommer- 

 skuddene gærne o. Svarende dertil frembyder Tværsnittet af 

 Langskuddene en stjærneformet Figur med 5—8 Straaler (se Fig. 20). 



Fig. 20. Sarothamnus. Tværsnit af sidste Aars Skud. Til venstre Sommer- 

 skud, til højre Vaarskud. Grønvæv skraveret; Styrkevæv sort. 18:1. 



Overhudens Ydervægge er fortykkede og kutiniserede (se Fig. 21). 

 Spalteaabninger findes ikke langs Stænglens Kanter, men frem- 

 kommer i rigeligt Antal i Indbugtningerne ; Læbecellerne er stærkt 

 kutiniserede saavel om den ydre som om den indre Aabning. Haar, 

 hvoraf der i Almindelighed kun findes faa, udgaar fra større 

 Epidermisceller med et brunligt og grynet Indhold; deres Over- 

 flade er besat med smaa Vorter. I Skuddenes Kanter findes Sej- 

 baststrænge, skilte fra Epidermis ved et hypodermalt „Vand væv" ; 

 de er omtrent trekantede i Tværsnit og vender en Side ud mod 

 Skuddets Kant. Indenfor ligger der i Vingerne smalle Strænge af 

 Sejbast, og en Mængde saadanne omgiver Gentralcylinderen (Fig. 20). 

 Alle disse mekanisk virkende Strænge betinger delvis Skuddenes 

 meget stive Karakter. Den primære Barks Grøn væv er vel udviklet 



