bedste Bøgeskov, men den formaar at overvinde mange Vanskelig- 

 heder, for hvilke Bøgen viger, den er ikke afhængig af Jordbundens 

 fysiske Tilstand, den taaler det stive Ler og den vanddrukne 

 Jordbund, den viser ganske vist en bedre Vækst, hvor Terrainet 

 hæver sig noget, men den bevarer Pladsen selv i de fugtige Lav- 

 ninger. Paa de med Konvalmor dækkede flade, fugtige Arealer 

 har jeg udført omfattende Egekulturer, der har givet særdeles 

 smukke Bevoksninger, som ikke staar synderligt tilbage for ligealdrede 

 Egebevoksninger paa Langelands gode Bøgemuld. De bratte Tem- 

 peraturovergange taaler ogsaa Egen bedre end Bøgen, i hvert Fald 

 er Foraarsfrosten sjælden saa farlig 1 ) paa Grund af det senere 

 Løvspring; derimod kan den tidlige Efteraarsfrost virke skadeligt. 



Ved min samtidige Syslen med de to Skovdistrikter Bregentved 

 og Langeland har jeg haft rig Lejlighed til at iagttage Forskellen 

 paa de klimatiske Paa virkninger overfor de to Træarter, og særlig 

 har jeg fæstet Opmærksomheden paa, hvad der foregaar i Overgangs- 

 tiderne mellem Hvile og Vækst. Jeg har saaledes set, hvorledes 

 stærk Nattefrost, der indtraf paa Bregentved i Foraaret 1891, 1894, 

 1896 og 1901, næsten ikke kunde spores paa Langeland. Umiddelbart 

 efter den Frost, der faldt den 5. Juni 1901 — den samme som er 

 omtalt i Rostrups Plantepatologi S. 49, hvor Virkningen i Sorø 

 Skove udførlig er skildret i en Note — rejste jeg fra Bregentved 

 til Langeland ; paa Bregentved havde Frosten raset med Voldsomhed, 

 bl. a. kunde unge Granbevoksninger staa med afsvedne Skud, og 

 under Rejsen gennem Sjælland kunde jeg overalt se Frostens Virk- 

 ning for saa, da jeg kom til Langeland, ikke at træffe mindste 

 Antydning af Frostskade, men de unge Bøgekulturer staaende med de 

 frodige grønne Skud. Hvorledes Frosten i 1901 har paavirket en 

 Bøgekultur paa Bregentved, er allerede omtalt af Prof. O. G. Peters en, 

 og jeg har i de efterfølgende Aar stadig fulgt den unge Bevoksning, 

 hvor han har anstillet sine Undersøgelser. Den var i en Alder af 

 12— 14 Aar, dåden, Natten mellem den 17.— 18. Maj 1901, angrebes 

 af Frost, der bevirkede, at de unge Træer i den sydlige lavest 

 liggende Del paa et Areal af omkring 16 Td. Ld., var fuldstændig 

 afsvedne, medens den nordvestlige højere beliggende Del var und- 

 gaaet Frostens Paavirkning. Betragter man den samme Bevoksning, 

 saaledes som den viser sig i Efteraaret 1905, da finder man den 



Ogsaa Egen kan vel lide ved Frost om Foraaret, naar den rammes deraf 

 straks efter Bladenes Fremkomst, og paa Frijsenborg har jeg især set 

 Eksempler derpaa, men i Reglen vil den dog undgaa denne Fare. 



