- 290 — 



har foretaget en Rejse fra Bregentved til Langeland, hvormed jeg 

 undertiden har forbundet ogsaa Frijsenborg. Man lærer meget ved 

 at iagttage de unge Bøge- og Egebevoksninger i den Tid, hvor Løvet 

 affarves; selv om Væksten er afsluttet i Hovedsagen, er det ingen- 

 lunde ligegyldigt, paa hvilket Tidspunkt Bladenes Farve — der 

 med frodig Vækst netop i det sene Efteraar saavel hos Eg som 

 hos Bøg kan staa forunderlig dyb grøn — gaar over til det gule 

 for saa tilsidst at blive rødbrun. Jeg mener at have bemærket, at 

 jo længere den grønne Farve bevares, desto kraftigere vil Udvik- 

 lingen i det kommende Aar blive, under Forudsætning af, at den 

 paafølgende Affarvning foregaar jævnt og langsomt, og at ikke den 

 unge Bevoksning, medens den endnu staar med grønne Topskud, 

 rammes af en tidlig Efteraarsfrost, thi da vil ofte det indtræffe, 

 som er saa hyppigt Tilfældet med Egen, at netop de lange kraftige 

 Topskud gaar tabt. En saadan farlig Efteraarsfrost oplevede jeg 

 den 4. til 5. Oktober 1897, hvor de unge Ege paa Bregentved stod 

 med kraftige mørkegrønne Topskud ; men med ét Slag blev brun- 

 røde, og mangfoldige Skud kom ikke til Udvikling. Ved de nævnte 

 Rejser i det sene Efteraar har jeg set en slaaende Forskel paa 

 Løvets Affarvning i de tre Skovegne: jeg har kunnet rejse fra 

 Bregentved, naar Bøgens Løv næsten overalt var gulnet, og Ege- 

 kulturerne ligeledes viste gult eller brunligt Løv, og er kommet til 

 Langeland, hvor jeg paa mange Steder har fundet de unge Bøge 

 mørkegrønne og Egene kun svagt gulnede, medens paa Frijsenborg 

 saavel Ege- som Bøgekulturer havde den brune Farve, der betegner 

 det sidste Stadium. 



Naar man paa Kortet ser, hvor lille en Afstand der i Virkelig- 

 heden er mellem de tre Skovegne, forstaar man ikke den iøjne- 

 faldende Forskel i det Billede, Skovnaturen frembyder; man kunde 

 snarere tro, at man paa Langeland var langt sydligere end Til- 

 fældet er, det er som om Skoven havde et meget længere Liv dér 

 end paa de andre Voksesteder. Trods vort Lands Lidenhed inde- 

 holder det saa store Forskelligheder, at mange af de Fejl, der er 

 begaaede i vort Skovbrug, bunder i, at man har overført Erfaringer 

 hentede fra de gunstigere Voksesteder til de vanskeligere, og det 

 givne Billede skulde bidrage til at belyse, hvor bundne vi er af 

 Træarternes ejendommelige Fordringer, og hvor stærkt det gælder 

 om at trænge til Bunds i Kundskaben om disse ved vore Skoves 

 Behandling og ikke efter Forgodtbefindende prøve at beherske For- 

 holdene. Det mangler imidlertid ikke paa Forsøg i saa Henseende, 



