— 343 — 



Parti aa, i den sydligste Del af Mosen, efter at være bleven be- 

 dækket med Sphagnum, allerede i 1885 bar en rig Vegetation af 

 Equisetum limosum , som efterhaanden afløstes af andre Væxter, 

 saa at Plantedækket i 1905 bestod af Eriophorum angustifolium, 

 Carices og Comarum, paa de tørreste Steder med Eriophorum va- 

 ginatum, medens hele Randen af dette tidligere Vandbassin er 

 skarpt begrænset af Peucedanum palustre. I det Parti, som be- 

 grænser den omtalte forhenværende Dam aa mod Øst og som i 

 1861 var beklædt med Tagrør, findes ikke længer Spor af denne 

 Plante, og overhovedet er Tagrørgrupperne taget stærkt af i Om- 

 fang og Tæthed; det hedder sig, at det hidrører fra, at der ikke 

 længer finder Rørskær Sted, saaledes som forhen. 



Der skal dog her i Gammelmosens Beskrivelse noteres, at der 

 under et Besøg i Mosen den 11. Maj 1896 af Museumsdirektør 

 Sophus Müller og mig, paa et nøjagtig markeret Sted, blev ned- 

 lagt forskellige Oldsager for senere at undersøge Overvoxningen. 



I korte Træk maa Resultatet af Gammelmosens Undersøgelse 

 siges at være følgende. Medens Mosen for ca. 70 Aar siden var 

 et fuldstændig opskaaret, vandfyldt Terræn, kun med Levninger af 

 Tørvebænke, har der i den fortøbne Tid dannet sig en mægtig 

 Hængesæk over hele Arealet, stærk nok til, paa enkelte Steder nær, 

 at bære Mennesker. Uagtet denne Hængesæk der aarlig tiltager i 

 Mægtighed, alene voxer opadtil, ved Hjælp af den her levende 

 Plantevæxt, hæver dens Niveau sig dog kun meget langsomt, idet 

 den synker næsten lige saa meget i den bærende Vandmasse, som 

 den tiltager foroven. Mosen indeholder endnu ikke brugbar, moden 

 Tørv, selv i sit nederste Parti, og der vil ventelig hengaa Aarhun- 

 dreder før hele Mosen, overladt til sig selv, vil blive omdannet til 

 egentlig Tørv. Ved Afledning af Vandet, som danner hele Mosens 

 Underlag, vilde Hængesækken synke og slutte sig til den sorte 

 Masse, der nu dækker Undergrunden og er dannet dels af Lev- 

 ninger af den oprindelige Tørvemasse, dels af de fra Hængesækken 

 udskilte vægtfyldigere Bestanddele. Herved vilde Tørvdannelsen vist- 

 nok fremskyndes, men den største øvre Del af samme blev kun til 

 hvad man kalder „Hundekød", og Tørvmassens Mægtighed blev kun 

 ringe. Da det af flere Grunde, saaledes for at kunne bedømme 

 Tørvemassens Brugbarhed til Tørv, eller hvis man besluttede sig 

 til at opdyrke Mosen, var af Interesse at faa udført en kemisk 

 Analyse af Tørven i Mosen, blev der i Juni 1906 af Magister A. 

 Mentz udtaget Prøver fra 5 forskellige Steder (Nr. 1 ved Pæl S, 



