— XXXVII - 



Til Foredraget knyttedes Bemærkninger af Prof. Warming, Dr. Wesen- 

 berg - L u n d , Dr. F. K. R a v n , Museumsinspektør Ostenfeld og Gand. Sarau w. 



Mødet den 10. Marts 1906. 



Havebrugskandidat Jak. E. Lange meddelte nogle Iagttagelser fra 

 Hatsvampefloraens Omraade. 



Skønt Hatsvampene er en Plantegruppe, der tiltrækker sig betydelig Op- 

 mærksomhed, endog udenfor de egentlige Botanikeres Kreds, regnes den endnu 

 saa at sige kun halvvejs med til vor Planteverden, omtales kun i forbigaaende, 

 eller endog slet ikke, i selv de udførligste floristiske Skildringer. (Det vides 

 end ikke med blot tilnærmelsesvis Nøjagtighed, hvor mange Arter vor Flora 

 tæller). Grunden hertil er de særlige Vanskeligheder, som Studiet af disse 

 Svampe frembyder. 



Hatsvampe-Efterforskningen er en Slags Jagt. Svampenes lunefulde Fore- 

 komst, Sjældenhed, Letforgængelighed giver Ekskursionen den Uberegnelighedens 

 Charme, som Jagten ejer: Man kan vandre i dagevis uden saa at sige at se en 

 eneste Svamp, og man kan komme hjem fra en Halvtimes Tur med nye og 

 ukendte Rigdomme. Og med Jagten deler den Efteraars-Skovens flygtige Pragt. 



Sæsonernes Forskellighed og mange Arters tilsyneladende tilfældige Op- 

 træden gør det vanskeligt at danne sig et Overblik over vor Svampefloras 

 Ejendommeligheder. Sammenligninger af Optællinger af de i forskellige Aar 

 paa forskellige Steder fundne Arter siger intetsomhelst, og selv Optællinger, 

 der er foretagne i samme Sæson, kan kun benyttes med største Varsomhed, 

 idet Regnfald o. s. v. kan have været forskellige. Hvor der til Oversigt over en 

 Egns Fanerogamflora kræves Maaneder, kræver derfor Svampefloraen Aar. 



Adskilligt tyder paa, at Svampearternes geografiske Udbredelse er saa vid, 

 at der er yderst ringe floristisk Forskel paa temmelig fjærnt fra hinanden 

 liggende Lande. (Endel Arters Omraade indsnævres jo derved, at de er knyt- 

 tede til bestemte Fanerogamer, der har et begrænset Voksefelt). Adskillige 

 Arter synes endog at have en ganske universel Udbredelse. Ikke blot visse 

 almindelige Arter (f. Eks. forskellige Gødningssvampe) findes overalt paa Kloden; 

 selv sjældne Arter dukker sporadisk op i vidt adskilte Lande. (Saaledes har 

 jeg her i Landet fundet Pleurotus Hhacodium B. & G. og Inocybe (Clyyeus) 

 umboninota Peck m. ft. nordamerikanske Arter.) Hatsvampene synes da særdeles 

 let at kunne udbrede sig til alle Steder, hvor det overhovedet er dem muligt 

 at leve. (Vore Naaleskove er vel nok næppe saa artsrige som den skandinaviske 

 Halvøs, men rummer dog et meget stort Antal for dem særegne Arter, som 

 altsaa maa være indvandrede i de sidste godt 100 Aar). — Kun en Nord- eller 

 Sydgrænse synes nogenlunde let at kunne paavises for nogle Arter. Bekendt 

 er jo saaledes, at Amanita cæsarea Scop. (der er hyppig i Schweitz) ikke naar op 

 til Nordtyskland, medens omvendt Stropharia depilata Pers. o. a. er højnordiske 

 Arter. Pholiota destruens Br. naar vist ikke Nord for Danmark (og synes da 

 hos os ogsaa særlig at komme til fuld Udvikling efter varme Somre). Et 

 fyldigere og nogenlunde sikkert Billede af disse Forhold vil man kunne danne 

 sig ved at sammenligne de almindelige og lettest kendelige Arters Udbredelse 

 i de forskellige Lande. (Eksempelvis skal jeg nævne, at to her i Landet saa 

 almindelige Arter som Panus stipticus Bull, og Coprinus plicatilis Curt. af 

 Blytt angives som sjældne i Norge). 



For Svampenes vide og lette Udbredelse kommer i første Linie Sporerne 

 i Betragtning. Dog spiller de vistnok en noget ringere Rolle, end deres uhyre 



