— LVI — 



holm, den mægtige Sortpoppel, der skal være plantet af en af de første Dimit- 

 tender fra Herlufsholm (se hans Beretning i Herlufsholms Skolepogram 1901), 

 og som var Døden nær paa Grund af indre Raaddenskab. Ved Anvendelse af en 

 Masse Tid og mange Penge (som dog Herlufsholm betalte) lykkedes det Baagøe 

 at frelse den fra en snarlig Død. 



Sin store Kærlighed til Naturen, navnlig Planteverdenen, bevarede han 

 usvækket; i de senere Aar var det en enkelt Planteslægt, der optog ham, idet han 

 med hele sin fænomenale Energi kastede sig over den saa vanskelige Slægt Pota- 

 mogeton med dens umaadelige Polymorfi og mange Bastarder. Han berejste de 

 forskellige Dele af Landet for at studere dens Arters Udbredelse og Formforhold; 

 han købte en lille Pram, som let kunde transporteres fra Sted til Sted, saa at intet 

 Vandløb eller Vandbassin kunde være utilgængeligt; han satte sig i Forbindelse 

 med alle Udlandets fremragende Specialister i denne Slægt og fik Samlinger, ogsaa 

 store Sjældenheder, tillaans fra mange udenlandske Herbarier. Han bragte et 

 enestaaende Herbarium til Veje, enestaaende ikke blot ved dets Rigdom paa 

 Former, men ogsaa ved den overordentlige Skønhedssands, hvormed alt var 

 præpareret og lagt til Rette; for at naa den størst mulige Fuldkommenhed, 

 konstruerede han endog et ejendommeligt, stort Præparationsapparat, der op- 

 stilledes i Indkørselsporten til hans Ejendom (og som han beskrev i en lille 

 illustreret Artikel), og det var ham en speciel Fornøjelse at ompræparere 

 mangen en af de laante Planter, naar den ikke tilstrækkelig tydeligt og smukt 

 viste, hvad den kunde vise. Belært dels af Raunkiærs Potamogeton-Studier 

 (Danske Blomsterplanters Naturhistorie) dels og vel navnlig af den svenske 

 Potamogeton-Forsker, Pastor O. Hagström, med hvem Baagøe stod i den 

 livligste Forbindelse, indsaa han Nødvendigheden af at studere Potamogeton-For- 

 merne anatomisk, og skønt 65 Aar gammel, gennemgik han et flere Ugers Kursus i 

 Anatomi med 2 Timers daglig Undervisning. Potamogeton-Studiet bragte ham 

 en Lærling, Kommunelærerinde Frøken Irene Pedersen, hvem han tog sig af 

 som af en Datter, og som i sine Ferier kunde betragte Baagøes Hus som sit 

 andet Hjem. Med hende planlagde han et omfattende Arbejde over foreløbig 

 Danmarks Potamogeton-Arter, de skulde have paabegyndt Arbejdet i Juleferien 

 1905; Baagøe naaede ikke til denne Juleferie; endnu Lørdag d. 9. Dec. sad han her 

 i København i hendes Hjem og drøftede Planen for Værket, — Onsdag Morgen, 

 den 13. Dec, fandtes han uden forudgaaende Sygdom død i sin Seng; et 

 Hjærteslag havde ubemærket for hans Nærmeste gjort Ende paa denne næsten 

 ubændige Arbejdskraft. 



Hans legemlige Udholdenhed og hans Begejstring for sine Potamogeton 

 var saa stor, at han ikke tog i Betænkning at byde sig selv f. Eks. følgende: I 

 September 1904 vilde han over til Skalsaareguleringen for at undersøge Aaen 

 endnu en Gang, før man „hensynsløst, brutalt" bortgravede alle hans Potamogeton ; 

 han rejste fra Næstved Lørdag Morgen Kl. 6, naaede Onsild om Aftenen, „sov" 

 nogle Timer paa et Tagkammer i Kleitrup Kro, roede hele Søndagen paa 

 Skalsaa i Regn og Storm, rejste hjem Søndag Nat, var optaget af Arbejde hele 

 Mandag og afsluttede dette Kl. 12 x / 2 Aften med at beskrive Touren i et 12 Siders 

 Brev til Frk. Pedersen. Baagøe var da 66 Aar gammel. „Næstved Tidende" 

 skrev om ham: „Kan være, at han vilde spænde for vidt, videre end et Menneskes 

 Kræfter formaar, og kan være, at dette prægede ham med en vis voldsom Rast- 

 løshed — det gør i alt Fald ikke hans Personlighed Skam." 



Hans Publikationer over Potamogeton er desværre kun faa; i Botan. 

 Tidsskr. (Bd. 21) beskrev han (1897) Potomogeton undulatus Wolfg. og skildrede 



