- 33 — 



færøske Vegetation saa at sige mangler enaarige Planter; og 

 Grunden dertil er som ovenfor nævnt det insulære Klima og den 

 stadige Regn. De fleraarige Arter kan fortsætte deres Væxt næsten 

 hele Aaret; den milde Vinter bringer kun sjældent en fuldstændig 

 Standsning af, hyppigere blot en Hæmmeise i Væxten, som vel 

 overhovedet paa Grund af den altid temmelig lave Varmegrad 

 stedse er ret langsom. 



De to- eller fleraarige Hapaxanter synes alle at være oprinde- 

 lig vildt voxende Arter; 2 (3) er Strandplanter og 1 Parasit, men 

 de øvrige 4 (5) hører mest hjemme paa Vegetationens frodigste 

 Steder: godt exponerede Fjældafsatser (Hamre) og Lier. Det synes, 

 som om heller ikke de befinder sig rigtig vel, men maa søge de 

 Pladser, hvor der naas den højeste Temperatur. Som jeg i en lille 

 Notits tidligere (Børgesen og Ostenfeld Hansen, 1896, p. 146, 

 Fig. 1) har paavist og afbildet, optræder Cochlearia officinalis, der 

 i Almindelighed i andre Egne er at betragte som en typisk to- 

 aarigArt, undertiden som en per en Plante, hvis Livsvarighed dog 

 sandsynligvis er stærkt begrænset; men flere Gange blomstrende er 

 den i alt Fald. Dette Exempel peger tydelig hen paa, at Fler- 

 aarighed er bedst passende i det færøske Klima, og i samme Flet- 

 ning gaar ogsaa den Iagttagelse, at Viola tricolor, som hos os 

 oftest er enaarig, har uddannet en særlig, peren færøsk Race, der 

 ved Kultur i Botanisk Have i København har beholdt sin særegne 

 Karakter, hvad Livsvarighed angaar. 



Næsten alle færøske Planter er Urter; af Træer og større Buske 

 findes ingen vildt voxende, derimod nogle faa nedliggende Buske 

 eller Dværgbuske, nemlig: Juniperns communis nana (optræder som 

 en lav, nedliggende Busk), Salix phylicifolia (stedse lav), S. glauca 

 (nedliggende eller krybende), S. herbacea (Dværgbusk eller næsten 

 urteagtig), Rosa mollis, Vaccinium myrtillus, V. uliginosum, V. vitis 

 idaea, Loiseleuria procumbens , Erica cinerea, Calluna vulgaris, 

 Dryas octopetala, Empetrum og Thymus serpyllum — i alt 14 Arter, 

 af hvilke Halvdelen har stedsegrønne, oftest mere eller mindre 

 ericoïde Blade. Kun 6 Arter (Salix herbacea, Vacc. myrtillus, Erica, 

 Calluna, Empetrum og Thymus) er almindelig udbredte og af 

 nogen Betydning for Plantevæxtens Fysiognomi. 



Trækkes disse 14 buskagtige Planter fra, faar vi, at 286 Arter 

 (95,3 pCt.) er Urter, og fjærnes de hapaxantiske, bliver der allige- 

 vel 251 fleraarige urteagtige Arter (87,7 pCt.) tilbage. 



Botanisk Tidsskrift. 28. Bind. 3 



