44 — 



vivipari kommer ogsaa til Syne hos Arter, der ikke plejer at danne 

 saadanne Former; saaledes fandtes — især til Fjælds — top- 

 spirende Exemplarer af Aira flexuosa og et enkelt Sted af Agrostis 

 canina. Saavel dette sidste Forhold som Forekomsten af mange 

 Arter med ingen eller ringe Frugtsætnin g skyldes efter min Mening 

 det insulære Klimas Evne til at nedsætte den kønnede For- 

 mering og begunstige den vegetative. 



4. Arternes vertikale Udbredelse. 



I Bjærglande er naturligvis Arterne ikke ens udbredte i de lavere 

 Egne og til Fjælds. De haardere ydre Kaar paa Fjæl dene er en 

 Hindring for adskillige Arter, der trives i Lavlandet; til Gengæld 

 optræder der paa Fjældene Arter, som ikke findes i Lavlandet, 

 rimeligvis paa Grund af, at de ikke form aar at tage Kampen op 

 med de dér raadende Arter eller at udholde den stærkere Sommer- 

 varme. Det er imidlertid ikke alene en Lokalitets Højde over Hav- 

 fladen, hvorpaa det beror, hvilke Arter der kan trives paa den og 

 hvilke ikke; foruden Jordbundsforholdene spiller Stedets Exposition 

 en stor Rolle; en Skraaning, der vender mod Syd, frembyder som 

 tidligere nævnt (p. 23) selvfølgelig andre (ofte bedre) Kaar (Solvarme 

 etc.) end en, der vender mod Nord, og følgelig formaar Planterne 

 at trives til større Højde over Havet paa sydexponerede Steder end 

 paa Steder, der ligger fladt eller vender mod Nord. Det er saaledes 

 ikke alene den absolute Højde over Havet, der sætter Grænsen for 

 en Arts Forekomst, og Angivelser af, hvor højt til Fjælds en Planteart 

 naar, maa derfor altid blive omtrentlige. I Egne med kontinentalt 

 Klima lader Højdegrænserne sig dog nogenlunde bestemt angive; og 

 dér vil man kunne drage en ret skarp Adskillelse mellem Lavlands- 

 og Fjældplanter; saaledes er det Tilfældet i Sveriges og det østlige 

 Norges Fjæidegne 1 ), og ligesaa i mere udpræget Grad i Bjærgegne 

 som f. Ex. Pamir og Himalaya, der ligger i det indre af de store 

 Kontinenter. Men i tempererede Egne med insulært Klima er For- 

 skellen paa Lavlands- og Fjæld-Arter ret udvisket, idet Fjæld- 

 planterne for en stor Del ogsaa kan trives i Lavlandet; 

 Grunden hertil er den relativt ringe Sommervarme, der ikke for- 

 maar at ødelægge Fjældplanterne. Dette er et velkendt og oftere 

 omtalt Fænomen. A. Blytt (1869, pp. 36-39) har saaledes ret ud- 



x ) Mange Fjældplanter føres dog ned i Lavlandet med Elvene og formaar at 

 holde sig nær disse; dette er især Tilfældet med Kær- og Sumpplanter. 



