- 69 — 



bringer denne lyse Farve, bestaar hovedsagelig af Mosser og kan 

 efter den almindeligste og mest fremtrædende Art benævnes Phi- 

 lonotis-Associationen. Foruden Philonotis fontana hører af 

 Mosser følgende med til Karakter- Arterne : Martinellia undulata og 

 M. purpur ascens 7 Pellia Neesiana, Chiloscyphus pallescens, Anisothecium 

 squarrosum, Astrophyilum punctatum, Bryum ventricosum og Pohlia 

 albicans glacialis, samt i mindre Grad Hypnum rivulare og Ambly- 

 stegium-Avter o. fl. De mest fremtrædende Fanerogamer er Montia 

 rivularis, Saxifraga stellaris, Epilobium alsinifolium (og E. palustre) ; 

 hyppig findes ogsaa Caltha, Cardamine pratensis, Stellaria uliginosa, 

 Car ex panicea, Eriophorum polystachyum o. a. Kærplanter. 



Det ejendommelige ved denne Formation, til hvilken man kan 

 henføre Vegetationen paa de Klipper, hvorover Vandet stadig siver 

 eller risler ned, er, at den stadig er vanddrukken, og at Vandet er 

 rindende, friskt, koldt og indeholder megen Luft. Medens Sump- 

 vegetationen har den første af disse Karakterer (stadigt Overskud 

 af Vand) tilfælles hermed, afviger den i Henseende til Vandets 

 Beskaffenhed, og netop herved fremkommer den store Forskellighed 

 i Vegetationens Sammensætning. De mange Mosser er sikkerlig 

 betingede af det friske, rindende Vand; den lave Temperatur, som 

 ogsaa skyldes den stadige Tilførsel af nyt koldt Vand, hæmmer 

 Fanerogam ernes Optræden eller rettere gør Antallet af dem, der 

 kan trives, yderlig ringe. De mest typiske af Fanerogam erne voxer 

 inde i Mostuerne og danner tættere eller tyndere Bestande, frem- 

 komne ved rigelige Skaddannelser og Forgreninger nede i Mostæppet, 

 sa åledes Montia, Epilobium alsinifolium, Saxifraga stellaris og Stel- 

 laria uliginosa. 



Philonotis- Associationen er øjensynlig vidt udbredt i nordiske 

 Bjærglande; jeg kender den fra Grønland og især fra Island, og 

 den omtales ogsaa af de Forfattere, som har skildret Vegetationen 

 i disse Egne. Fra Island beskriver saaledes Jonsson (1895, p. 73) 

 „en Mosvegetation bestaaende af lysegrønne, større eller mindre 

 Mospuder, hvilende paa et dyndet Underlag (Di)", og i senere 

 Afhandlinger (1900, p. 25 og 1905, p. 11) kommer han tilbage til 

 denne Formation, som han kalder Moskær og karakteriserer ved 

 Philonotis fontana og delvis Mniobryum {Pohlia) albicans v av. glacialis; 

 de hos ham nævnte Fanerogamer er omtrent de samme som de 

 for Færøerne anførte. Tilsvarende hertil er den Vegetation omkring 

 de „varme" Kilder (Unartut), som Porsild (1902, p. 227) omtaler. 

 Imidlertid er det næppe rigtigt af Jonsson at slaa Philonotis-Asso- 



