- 178 - 



Deich mann gør opmærksom paa den Modsigelse, der ligger i, 

 at Steenstrup S. 7 udtaler, at Moden „ingen videre skadelig Ind- 

 flydelse kan have paa Tangranden, ja den vilde vistnok endog 

 snarere virke beskyttende", medens han S. 8 siger, „at naar Isfoden 

 fuldstændig er forsvunden, saa kunne Mærker af den dog endnu 

 ses paa Klipperne, da den lange Isbedækning, der gentager sig paa 

 samme Sted Aar efter Aar, har tilintetgjort Vegetationen". Dei ch- 

 in a nn vender sig imod denne sidste Udtalelse, idet han bemærker: 

 „Enten maa Isfoden overalt, hvor den Aar efter Aar gentager sig 

 i længere Tid, ødelægge Vegetationen, eller ogsaa maa den under 

 normale Forhold være aldeles uden Betydning for denne. Ved 

 normale Forhold forstaar jeg, at den smelter hen paa den Plads, 

 hvor den er dannet, og ikke pludselig løsrives." 



Jeg kan tiltræde denne Udtalelse, naar blot Ordet ødelægges 

 rettes til hindre. Steenstrup sigter aabenbart til den nøgne 

 Stribe, som sædvanlig findes paa Klipperne mellem den øvre Grænse 

 for Algevegetationen og den nedre Grænse for Landvegetationen 1 ), 

 og hvis Mangel paa Vegetation, som Deichmann rigtig bemærker, 

 beror paa, at dette Bælte saa jævnlig oversprøjtes med Saltvand, 

 at Landplanter ikke kan trives, men paa den anden Side ligger for 

 højt til, at Havalger kan vokse der. Der tilintetgøres ingen Alge- 

 vegetation her, thi en saadan findes ikke ; der tilintetgøres kun de 

 Algekim, som udsaas her, men som ikke finder de nødvendige 

 Betingelser for Spiring og videre Udvikling. At det ikke er Isfoden, 

 der er Aarsag til dette vegetationslose Bæltes Tilstedeværelse, ses 

 deraf, at en ganske tilsvarende Stribe findes paa andre Kyster, 

 hvor der ikke er Tale om Isfod. 



Paa den anden Side maa det dog fremhæves, at et saadant 

 nøgent Bælte ikke altid er tilstede. I det sydlige Grønland finder 

 man ofte Klipperne ovenfor almindeligt Højvandsmærke dækkede 

 af den sorte skorpeformede halofile Lichen, Verrucaria maura* 

 Jeg har ikke nøjagtige Optegnelser om, hvor langt den gaar ned 

 ved Grønlands Kyster, men jeg skulde tro, at den paa sine Steder, 

 lige som ved Danmarks Kyster, mødes med den littorale Alge- 

 vegetation. Men ogsaa paa Strandenge kan Land vegetationen gaa 

 jævnt over i Algevegetationen. Deich mann har set dette paa 

 to Steder i det mindste. Det ene er ved Julianehaab, hvor han 

 fandt Fucus voksende i jævn Blanding med Glyceria- Vegetationen. 



*) Smig. Rosen vinge 1. c. p. 189. 



