— 179 — 



Det andet er ved Igdlokasik, hvorfra han har sendt en Prøve hjem 

 af en saadan Glyceria-Strandeng, hvor man ser en Mængde smaa 

 Fucusplanter indblandede i Græstæppet, som er dannet af Glycerin 

 vilfoidea. Deich mann bemærker, at det ikke ser ud til, at Jorden 

 skyder ud, men at man langt snarere faar Indtryk af, at Landet 

 sænker sig ned i Havet, resp. at Havniveauet stiger. Jeg maa her- 

 til sige, at jeg ikke tror, at man af disse Strandenge kan slutte 

 noget angaaende en Niveauforandring af Havet. Den modtagne 

 Prøve af Plantetæppet indeholder en Mængde smaa, for Største- 

 delen ikke over 2 cm. høje Fucus-Planter, uden Blærer og sterile. 

 De er ialtfald for Størstedelen fæstede til Glyceria-Rhizomerne eller 

 til de ganske smaa Sten, som findes i den sandede Jordbund. 

 Denne ejendommelige Blandingsvegetation beror aabenbart paa 

 Glyceriaens Evne til at taale daglig Overdækning af Saltvand, saa 

 at den er i Stand til at vokse i samme Niveau som Fucus vesicu- 

 losus, og denne kan paa de paagældende beskyttede Steder nøjes 

 med saa ubetydelige faste Substrater som Glyceriarhizomerne og 

 de srnaa Sten. Den ringe Størrelse af Fucus-Planterne vidner for- 

 øvrigt om, at de kun trivedes daarligt paa dette Sted. Maaske 

 vilde en nærmere Undersøgelse vise, at Fucus her vokser over sit 

 sædvanlige Niveau, og at den sættes i Stand dertil ved, at Glyceria- 

 tæppet tilbageholder Vand under Ebbetiden. Om Strandengen 

 ved Julianehaab oplyser Deichmann, at den er dækket af Is i et 

 halvt Aar. 



Om Forholdene paa Yderøerne udfor Julianehaab har Deich- 

 mann ogsaa meddelt nogle Bemærkninger. Der ude, hvor Døn- 

 ningen staar højt en stor Del af Aaret, spiller Fucaceerne ingen 

 Rolle, men Fucacébæltet er erstattet af finere, mest grønne Alger; 

 men disse Alger gaar højt op over højeste Højvandsmærke, eller 

 med andre Ord saa højt, som de kan naaes af Dønningens Sprøjt 1 ). 

 „Netop paa denne Strækning sidder Moden om Vinteren. I det 

 stærkt bevægede Vand gaar den ikke længere ned end til Høj vands- 

 mærket. Ovenover dette Bælte finder man Klipperne vegetations- 

 løse i stor Udstrækning, hvilket turde bero paa, at de idelig over- 

 saltes men ikke faar Fugtighed nok for Vandplanterne og for meget 

 Salt for Landplanterne, hvilket maaske bedst godtgøres ved, at 

 smaa Fordybninger, der ligger nær nok ved Fjæren til at fyldes 



*) Deichmann er tilbøjelig til at tro, at Laminaria -Vegetationen naar højere 

 op her ude end inde paa mere beskyttede Steder. 



