— 193 — 



haft stor Betydning for hans Udvikling; men nogen stærk Paavirk- 

 ning af Andre kan egentlig ikke spores i hans Arbejder. Den Ret- 

 ning, hans Studier tog, bestemtes sikkert ikke af ydre Forhold, men 

 af hans naturlige Tilbøjelighed og Interesse. At han saa tidlig 

 kom ind paa Spørgsmaal af praktisk Interesse, skyldtes, som han 

 selv udtrykkelig udtalte, hans Ønske om, at hans Forskning saa 

 vidt muligt kunde komme til Nytte. Denne Virksomhed stemmede 

 ogsaa godt med hans udprægede Sans for det konkrete, medens 

 han var afgjort utilbøjelig til at sysle med Spørgsmaal af mere 

 abstrakt Natur. Denne Omstændighed gjorde ogsaa, at han lettere, 

 end de fleste Andre vilde have gjort, fandt sig til Rette med de 

 mangfoldige Bestemmelsesarbejder han paatog sig, idet han ikke 

 saa meget følte sig fristet til at fordybe sig i de enkelte Spørgsmaal, 

 som de mange Objekter kunde give Anledning til at komme ind 

 paa. Han har selv en Gang udtalt, at han aldrig har opstillet en 

 Hypothese, og vist er det, at han i sine Arbejder saa at sige aldrig 

 forlader Kendsgerningernes faste Grund. En ejendommelig Und- 

 tagelse danner dog to mindre Arbejder fra 1897 („Værtplantens 

 Indflydelse paa Udviklingen af nye Arter af parasitiske Svampe" 

 i Oversigt over Vidensk. Selsk. Forh. og „Biologiske Arter og 

 Racer" i Botan. Tidsskr. 20. Bd.), i hvilke han drøfter Spørgs- 

 maalet om parasitiske Svampearters Oprindelse, idet han antager, 

 at denne ofte er gaaet for sig saaledes, at en Art, ved at den op- 

 træder paa forskellige Værtplanter, efterhaanden er bleven spaltet 

 i hvad han kalder biologiske Racer, og at derfra er sket Overgang 

 til biologiske Arter og fra dem endelig til morfologisk adskilte Arter. 

 Disse Arbejder indeholder dog mere en Sammenstilling af Kends- 

 gerninger, deriblandt ogsaa nogle af ham selv paaviste, som kan 

 have Betydning for Spørgsmaalets Besvarelse, end en indgaaende 

 Prøvelse af de fremdragne Tilfælde. Ogsaa paa Rostrups specielle 

 Omraade, Plantepathologien, laa hans Fortjenester ikke paa det 

 almene Omraade, men paa det specielle; han var sig dette fuldt 

 bevidst, og var klar over, at den almindelige Del af hans Haandbog 

 neppe indeholdt noget originalt, men at Værdien laa i Skildringen 

 af de enkelte Plantesygdomme. Det var netop hans Styrke, at han 

 kendte sine Evners Begrænsning og vidste, hvor han havde særlige 

 Betingelser for at præstere noget værdifuldt. Og lige saa vist, som 

 det var ham imod at opstille Hypotheser, og at han ikke var meget 

 tilbøjelig til at generalisere, lige saa sikkert er det, at hans viden- 

 skabelige Virksomhed var meget langt fra at kunne betegnes som 



