- 292 — 



aarige Urter, der udnytter Foraaret og Forsommeren til deres Vækst, 

 dels 2) fleraarige Planter, som har vidtgrenede Jordstængler, resp. 

 Rødder i Forbindelse med Værn mod overdreven Transpiration, 

 hvorved de er i Stand til at gennemgaa Sommerens Tørke og 

 Varme, (se P. Gerhardt 1900), — kan Klitternes Likener karak- 

 teriseres saaledes: Alle Arter er fotofile og perennerende, Hapter- 

 systemet ofte veludviklet (o: der findes mægtigt udviklede Jord- 

 hyfer uden Gonidier, tjenende dels til Fasthæftning dels maaske til 

 Vandoptagelse). Likenerne er altsaa omtrent biologisk analoge med 

 Gruppe 2 blandt Blomsterplanterne. Dog er de heldigere stillede 

 end disse med Hensyn til Vandoptagelse. 



Jeg skal nærmere gennemgaa de fundne Likeners Tilpasning 

 til følgende Forhold: Lys, Varme, Sandflugt. 



Tilpasning til intensivt Lys findes hos Klittens iøvrigt 

 fotofile Likener, idet de viser et interessant Bygningstræk, der af 

 Wainio (for Gladoniernes Vedkommende, se Wainio 1898) tydes 

 som Tilpasning mod for stærkt Lys, idet mange af dem er ud- 

 styrede med Farvestoffer, der er aflejrede i Cellevæggene i de ydre 

 Partier af Hudvævene og hvis Masseudvikling med Sikkerhed vides 

 at staa i nøje Relation til Sollysets Intensitet. Saadanne Farve- 

 stoffer, der i Reglen er brune („Parm eliabrunt" o. a. — Bachmann 

 1890), findes som sagt i Hudvævenes Hyfevægge og er altid stær- 

 kest udviklede i de Vævpartier, som er mest udsatte for Lys, saa- 

 ledes i Podetiespidserne og Oversiden af Horizontalthallus etc., 

 medens alle i Skygge værende Vævpartier er ganske eller næsten 

 ganske blottede for Farve. Farvestoffernes Virkning er formodent- 

 lig den at absorbere skadelige Lysstraaler. Et andet Middel mod 

 for stærkt Lys træffes hos f. Eks Rensdyrlav, idet denne Liken 

 paa solklare Dage op paa Formiddagen bliver tør og dermed næsten 

 snehvid af Luft, der trænger ind i og udfylder Intercellulærrum- 

 mene i dens ydre Væv. De hvide Podetier tilbagekaster Lyset med 

 stor Kraft og hindrer Lyset i at trænger ind til Gonidierne med alt 

 for stor Intensitet. Brunfarvningen maa dog vistnok opfattes som 

 det mest virksomme Beskyttelsesmiddel af de her nævnte to, idet 

 endog Rendyrlav i særlig stærkt Lys kan antage brun Farve og 

 for øvrigt altid har bruntfarvede embryonale Væv (Podetiespidser) ; 

 „Solbrændthed" er sikkert mere virksom som Lysbeskyttelse end 

 Bleghed og „Negertypen" blandt Klittens Likener er rigt repræsen- 

 teret. De to Typer, som for øvrigt er forbundne med jævne Over- 

 gange, deler Likenerne mellem sig paa følgende Maade: Lyst, 



