— 294 — 



Mange Likener, navnlig Gladonier har desforuden et meget 

 xerofilt Præg over deres indre Væv, Marvlaget, idet dettes Hyfer 

 hos visse Arter klumper sig sammen i store Hyfepleksus, antagelig 

 til Værn mod en indre Fordampning fra Gellerne til Intercellular- 

 rummene. Det er et meget iøjnefaldende Træk, som er set og 

 beskrevet flere Steder af Wainio, men først af mig er bleven op- 

 fattet paa den her angivne Maade. Disse Hyfepleksus er navnlig 

 meget stærkt udprægede i Horizontalthallus af Gladonia foliacea' 

 (se Fig.). Paa delvis samme Maade maa forklares Udviklingen af 

 de mægtige Stereomcylindre hos Cladonierne. Idet jeg henviser 

 til de Tavler, som fremstiller Gladonier, gør jeg opmærksom 

 paa den mægtige Hulcylinder, der indtager Pladsen i Gladonia- 

 podetiets Midte; den er af Schwendener (Mech. Bauprincip d. 

 Monocotyl.) tydet som et Styrkevæv i Analogi med det bøjnings- 

 stærke Styrkevæv hos højere Planter. Den Opgave har Vævet 

 ogsaa aldeles afgjort; kun maa bemærkes, at det i næsten alle 

 Tilfælde er betydelig stærkere udviklet end det er nødvendigt for 

 at udfylde de Krav, som stilles til dets mekaniske Ydeevne. Jeg 

 kan ikke stærkt nok pointere, at vi her føjer Likenerne ind i den 

 store Række af Planter, der viser en overdreven Udvikling af Styrke- 

 vævet paa tørre Lokaliteter, — en vel kendt, navnlig af Volkens 

 (1884) fremhævet Kendsgerning for de højere Planters Vedkommende. 

 Sammenligner vi saaledes disse Likener med Klittens mest udbredte 

 Blomsterplante, Psamma arenaria, ser vi en overraskende Overens- 

 stemmelse mellem disse i den overdrevne Udvikling af Styrkevæv, 

 idet Hjælmens Blade som bekendt er udstyret med et mægtigt 

 subepidermal Stereom (se Raunkiær: De danske Blomsterplanters 

 Naturhistorie Fig. 275). Ganske lignende Forhold vil vi tinde hos 

 Hedelikener (se nedenfor). 



Værn mod Fordampning viser sig altsaa hovedsagelig paa 

 følgende Maader: 1) Dannelse af stærkt udviklede Hudvæv, 2) Dan- 

 nelse af Hyfepleksus i Marvlaget, 3) Dannelsen af mægtige Stereomer 

 og 4) vindstille Rum. 



Værn mod Sandflugt. Største Parten af Klitlikener lever 

 i den helt dæmpede Klit, hvor de ikke er udsatte for at kuldkastes 

 af Vinden. De er hæftede ved Jordhyfer, som klamrer sig fast til 

 Jordpartiklerne og som i morfologisk Henseende er meget inter- 

 essante, men maa forbigaas her. 



Et Mindretal af Arter lever i den fygende Klit og er udstyret 

 med forskellige Hæfteapparater, som jeg her nærmere skal omtale. 



