— 299 — 



at forlænge Likenernes Vegetationstid efter at f. Eks. en Regnbyge 

 har passeret Klitten, og dette spiller sikkert en meget stor Rolle i 

 de paagældende Arters Husholdning. 



Forøvrigt har de fleste Arter vel differentierede, tildels mæg- 

 tigt udviklede Rarklag. Derimod tindes næppe her den hos visse 

 Jordlikener forekommende Konglutinering af Marvlagets Hyfer. 



Fasthæftning til Substratet sker paa den for Rarklikenerne 

 sædvanlige Maade, som angivet af Lindau (1895); Fasthæftningen 

 ses paa mine Fig. af Lecanora varia, Lecidea parasema sbsp. 

 enteroleuca v. elæochroma. Her tilføjes nogle Detailler om de en- 

 kelte Arter: 



Usnea barbata L. (paa Salix repens og Hippophaë rhamnoides) 

 er ikke almindelig i Klitten. Farven er grøn (o: med ringe Ud- 

 vikling af Hudfarvestoffer og med gennemskinnende Gonidier), un- 

 dertiden noget brunlig paa de ældre Podetiegrene. Thailus forsynet 

 med en central Stereomstræng, der giver det Dragstyrke. Rark- 

 laget enormt udviklet. 



Ramalina polymorphe sbsp. farinacea L. Ret almindelig paa 

 Klittens Salix repens, Hippophaë, Rosa canina. Farven er grøn, 

 Farvestofudvikling svag. Rarklaget kæmpemæssigt. 



Xanthoma parietina, L. er ret almindelig paa Hippophaë, Sa- 

 rothamnus, Myrica, Rosa canina. Farven er, efter de forskellige 

 Vækstpladser — alt efter Relysningens Intensitet — fra bleg grøn 

 til straalende rødgul. Den pseudoparenkymatiske Rark var paa 

 de maalte Snit ca. 16 ju. Det er forøvrigt ukendt, hvor godt eller 

 hvor slet denne storcellede Rark løser sin Opgave som Fordamp- 

 ningsværn i Sammenligning med den Rarktype, som forekommer 

 hos f. Eks. Gladonia foliacea (se denne), hvor Rarklagets Cellerum 

 «er stærkt indsnævrede. 



Farmelia olivacea L. Almindelig paa Salix repens, Hippophaë, 

 Myrica, Rosa canina. Lysværn i Form af kraftig, brun Farve i 

 det iøvrigt meget tynde Rarklag; veksler — efter Lysintensiteten — 

 fra bleg olivenbrun til sortbrun. 



Farmelia physodes L. Almindelig paa Salix repens, Hippophaë, 

 Myrica. Løvets Overflade grøn, (ingen eller ganske forsvindende 

 Farvedanneise). Paa Undersiden er Rarken blegbrun til kulsort 

 efter Vækstpladsens Lysintensitet. At Undersiden farves af Lyset, 

 maa vist nok forklares saaledes, at det der forekommende Farvestof 

 er et Stofskifteprodukt, der dannes rigeligst paa lyse Vækstpladser, 

 men iøvrigt ikke kan spille nogen Rolle som Lysværn. Midten af 



