— 308 — 



pag. 22) desværre er fejlagtig. — Farven er paa de stærkest be- 

 lyste Steder intensiv brun: Værn mod Lys. Dens Vandlednings- 

 evne angives af Zukal (ogsaa citeret af Mentz) at være ringe; dette 

 er dog en i høj Grad betinget Sandhed. Zukal tænker ved sin An- 

 givelse paa den inde i Planten stedfindende Vandledning, og at 

 denne er ringe, er sikkert rigtigt. Derimod har hverken Zukal eller 

 Mentz været opmærksomme paa den udvendige Vandledning, der- 

 efter mine Iagttagelser er meget betydelig. Hermed forholder det, 

 sig saaledes (se Fig.): Thalluslapperne staar i Reglen opret eller 

 skraat opstigende; naar et Regnvejr passerer over Heden, falder 

 Draaberne, (Nedbøren er jo som bekendt Likenernes vigtigste 

 Fugtighedskilde), paa de fladt udbredte Thallusender ; derfra glider 

 de ned ad Løvets Overflade, der er rendefor met indrullet; en 

 enkelt Draabe kan saaledes ved at løbe ned langs denne Nedløbs- 

 rende væde næsten hele dens Overflade. Her fra gaar Vandet 

 gennem det (i Sammenligning med Barklaget paa Undersiden) rela- 

 tiv tynde Barklag og lige ind til de neden under liggende Gonidier. 

 Denne Liken har saaledes i Virkeligheden et saa fortrinligt Apparat 

 til Indfangning og Udnytning af Nedbøren som maaske ingen anden 

 Hedeliken! — Langs Løvets Rande sidder talrige tapformede For- 

 længelser, hvis Betydning er ukendt; muligvis har ogsaa de (som 

 Zukal hævder) Betydning for Vandforsyningen, (se Fig.). Naar 

 Spermogonierne fremkommer, sidder de altid paa Spidsen af disse 

 Forlængelser. 



Paa Løvets Underside ses talrige hvide Pletter. Et Tværsnit 

 viser meget interessante Bygningsforhold. Løvets Midte bestaar af 

 et intercellulærrigt Marvlag, der paa den morfologiske Over- og 

 Underside er begrænset af mægtige Barklag. Oversidens er tyndest, 

 ofte knap halvt saa tykt som Undersidens, (ikke „omtrent lige 

 tykke" som Mentz angiver). Under dette Oversidens Barklag ligger 

 Gonidiehobene , (Mentz har vendt op og ned paa „Overside" 

 og „Underside" i sin Beskrivelse). Begge disse Barklag er for 

 øvrigt ens byggede, med talrige ret store Gellelumina i deres 

 distale Partier og med bruntfarvede Vægge. Længere inde er 

 Barklaget særdeles homogent næsten uden synlige Cellegrænser og 

 Gellerum. Inderst bliver det noget mere porøst og gaar pludselig 

 over i Marvlaget. 



Hele dette Barklag er meget interessant; det er naturligvis 

 først og fremmest et Værn mod overdreven Transpiration; dernæst 

 fungerer det som Styrkevæv, idet de oprette Thalluslapper er for- 



