— 316 — 



Hovedtrækkene af deres Naturhistorie, idet jeg dog gør opmærksom 

 paa, at der i høj Grad tiltrænges Specialstudier over Mosernes, 

 navnlig Kærmosernes Udviklingshistorie; (om den ældre, grund- 

 læggende Litteratur, se Steenstrup 1842 og Vaupell 1851). 



Kærmoser dannes paa lavt Vand, ofte langs Randen af 

 Søer, hvor Mosedannelsen skrider Fod for Fod ud fra Bredden, 

 efterhaanden som Søbunden højnes ved Rørskovens Aflejringer. 

 Vi faar efterhaanden et Plantetæppe af ret lave Urter (talrige 

 Monocotyledoner) med mere eller mindre rigelig Indblanding af 

 Mosser. 



Kærmoserne er i deres begyndende Stadier meget vaade, Vandet 

 sjapper omkring Fødderne, naar man gaar hen over deres Plante- 

 tæppe. 



Saa længe Moserne er i detteStadium, er de somFølge 

 af den store Fugtighed aldeles likenfrie, ganske analogt 

 med de vaadeste Moskær paa Hederne. Hvorvidt Kærmosernes 

 Vandmængde direkte virker dræbende paa Likenerne eller indirekte 

 ved at begunstige Likenernes Konkurrenter (i Lighed med hvad vi 

 saa hos visse Moskær), kan jeg ikke med Sikkerhed afgøre. Jeg 

 har dog aldrig truffet Likener og Mosser voksende omkap i Kær- 

 moserne saaledes som undertiden i de vaade Moskær. Jeg for- 

 moder derfor, at Kærmosernes Vandmængde i og for sig er Likenerne 

 noget for rigelig. 



I ældre Kærmoser kan Bunden være højnet saa meget, at Lyng 

 (Galluna vulgaris) begynder at indfinde sig i spredte Tuer. Inter- 

 essant er det da at se, hvorledes de første Likener indfinder 

 sig sammen med Lyngen, dannende en sluttet Kreds om Lyng- 

 tuernes skraanende, mere tørre Sider. Navnlig findes her Gladonia 

 rangiferina L., mindre hyppigt Peltigera canina eller Gladonia rangi- 

 formis. De 2 første af disse 3 Arter er — som vi ved fra det 

 oven anførte — mest knyttede til fugtige Vækstpladser (Ericahede, 

 Grimmiakær), hvad ogsaa den anatomiske Bygning gør forstaaeligt. 

 Her paa Skraaningerne af de ældre Gallunatuer er det da fortrinsvis, 

 at Likenerne slaar sig ned, og de nævnte tre Arter er hyppigst meget 

 eksklusive, idet de ved deres Mængde konkurrerer andre Likener ud. 



Kærmoserne kan antagelig altid ende med at blive lyngdækkede, 

 og naar dette endelige Gallunetum har indfundet sig, staar Lyngen 

 i Reglen høj og frodig, kun givende ringe Plads for Likener. Vi 

 har da et Gallunetum der ligner Slutvegetationen i Sphagnum- 

 moserne (se disse) og med en lignende Likenflora. 



