— 325 — 



nen, er angivne ovenfor i den meddelte Liste over Likener paa 

 Picea-Arterne. 



Jeg har her skildret Likenvegetationen paa vore tre Graner 

 Picea alba, excelsa og Abies pectinata og fremhævet som fælles 

 for disse, at den sunde, sluttede Skov af disse Træer er likenfri 

 som Følge af Lysmangel. Granerne er jo stedsegrønne; følgelig er 

 det Lys, der navnlig i Vinterhalvaaret trænger ned gennen Kronerne, 

 meget svagt, saa svagt, at Likener ikke kan trives der. Hvor der- 

 imod Lyset faar Indpas gennem Træerne (ved Styrtning, Udhug- 

 ning, Naalefald som Følge af Blæst, Lophodermiumangreb etc.), 

 dér indfinder sig straks en rigelig Likenvegetation, der hist og her 

 (vel navnlig paa Træer, der ikke er for forblæste) indledes med en 

 efemer Bevoksning af Lecanora straminea (analog med Mosens og 

 Hedens efemere Vegetationer), men langt oftere et imponerende 

 Flor af fotofile Busk- og Bladlikener, medens Jorden kan blive 

 morklædt og faa den ovenfor under Rødgran omtalte Likenvegetation. 



Morbundslikenerne paavistes at være almindelige Hede- 

 likener, hvis Tilpasninger jeg allerede har omtalt. Trælikenernes 

 Tilpasninger maa omtales lidt nøjere her. — De vigtigste Faktorer, 

 der gør sig gældende i disse Planters Kamp for Tilværelsen, er 

 1) rigeligt Lys og 2) ofte intensiv Tørke. Selvfølgelig er den Grad 

 af Tørhed, som raader i Skoven, ikke altid ens: Enkeltstaaende 

 Træer paa en skovkranset Slette er ikke saa forblæste og udtørrede 

 som de vestjyske Skoves Vestbryn. Dette giver sig tilkende ved 

 en Forskel paa Likenvegetationen her og hist. Ganske vist er 

 næsten alle de paa fritstaaende Graner forekommende Likener blad- 

 formede og udstyrede med stærke, beskyttende Barklag (se Fig. af 

 Usnea, Gornicularia jubata, Cetraria sæpincola, Parmelia physodes, 

 saxatilis, Physcia stellaris og Xanthoria), medens tyndbarkede Li- 

 kener næsten ikke er at tinde, — men dog er de vestjyske for- 

 tørrede Skovbryns Karakterlikener , Usnea barbata og Gornicularia 

 jubata, langt bedre værnede mod Udtørring end de mindre udsatte 

 Skoves Karakterarter, Parmelia physodes og Evernia Prunastri. 



Beskyttelse mod for stærkt Lys kan finde Sted under begge de to 

 Former, som vi har lært at kende hos Klit- og Hedelikener, nemlig 

 1) Dannelse af beskyttende Farvestoffer og 2) blege, lysreflekterende 

 Thalli. Atter her er de mest udsatte, vestjyske Skovlikener stærkest 

 beskyttede: Usnea kan paa meget lyse Lokaliteter faa brune Grene, 

 Gornicularia jubata kan blive næsten kulsort (medens den i svagere 

 Lys er bleggraa); noget lignende gælder Cetraria sæpincola. 



