- 336 — 



arters Vedkommende. Hauch & Oppermann angiver (1. c. pag. 490), 

 at Bundfloraen i ældre Bevoksninger er 1) Græs eller 2) (oftest) for- 

 skellige Mosser (forskellige Arter efter Lysekspositionen). — Skovens 

 Udviklingshistorie, der endnu er lidet kendt, viser os ofte de unge 

 Bevoksninger (paa Lynghede, Indsande, Klit) i tætsluttede, mørke 

 Bestande, der efterhaanden tyndes mere og mere ud, saa Bestanden 

 bliver mere aaben og lys. I. P. F. Bang (1891) samt Hauch & 

 Oppermann angiver dette Forhold, der vist nok vil være rigtigt 

 paa de Arealer, vi her i Landet anvender til Bjærgfyrkulturer, 

 medens de tilsvarende Naturskove — som paavist af P. E. Müller 

 (1886 — 89) — danner mørke, tætte Bestande med en vegetationslos 

 Skovbund, ganske som Rødgranen hos os. Medens Udlandets Skove 

 vel maa have en stærkt skyggetaalende Likenvegetation eller maaske 

 helt mangler en saadan, er vore hjemlige Bevoksninger nærmest at 

 parallelisere med lysstillede Graner, Morbøg etc.; vi har ikke den 

 tætte, mørke Skovs Flora, men den aabne, delvis forblæste Skovs 

 Likenliv og med en Bundflora af Mos, Græs eller Likener. 



Dette er det foreløbige Indtryk af Skoven. Udreder vi nu de 

 herskende Samfundsforhold i Enkelthederne, kommer adskilligt inter- 

 essant for Dagen. 



Træerne i vore ældre Bestande gennemlader meget Lys; 

 Barken er derfor besat med et rigt Flor af Busk- og Bladlikener, 

 der ofte som tykke Totter og Skæg hænger ned fra Stammen 

 ganske som hos Picea alba, der jo i Vest- og Nordjylland plantes 

 Side om Side med Pinus montana. Talrigst er: Usnea barbata, 

 Cornicularia jubata, Parmelia physodes, P. saxatilis, Evernia Pru- 

 nastri, Cetraria glauca, alle fotofile, tørhedtaalende Arter med vel- 

 udviklede, tildels mægtige Barklag ; de er for øvrigt omtalt nærmere 

 uuder Hvidgran (se ovenfor). — Men andre, mindre fremtrædende 

 Arter findes (se Listen). 



Jordbundsfloraen er, som omtalt, oftest Mosser. I Tvær- 

 sted Plantage fandt jeg indblandet mellem disse en Del Fanerogamer 

 (Anthoxanthum, Salix repens, Garex Goodenoughii). Tilstedeværelsen 

 af et Mosdække lader formode, at hverken Regnorme eller andre 

 Dyr roder i Jorden; der er altsaa fra den Side intet til Hinder 

 for en Likenvegetation. Anderledes med Konkurrenceforholdet 

 mellem Mos og Likener, der erfaringsmæssigt i vore Skove oftest 

 ligger under i Kampen med Mosset. Kun faa Steder fandt jeg, 

 indstrøet mellem Hypnaceerne, nogle faa Cladonia rangiferina og 

 Ciadonia amaurocræa (Tværsted Plantage). — Naar Hauch & Opper- 



