— 339 — 



Lys gennem sine Kroner end Bøgen. — Forekomsten af Lepraria 

 og Galiciaceer i saa overvældende Mængde er ejendommelig. Som 

 bekendt er Lepraria Navnet paa alle misdannede Likener, der er 

 opløste i en pulveragtig graagrøn Masse, oftest uden tydelig Vækst- 

 rand. Sygdommen kan ramme særdeles mange Likener og foraar- 

 sages af et Misforhold mellem Likensvampens og Likengonidiernes 

 Væksthastighed, idet Gonidierne formerer sig saa yppigt, at Svampen 

 ikke kan følge med eller da i hvert Fald ikke beherske Likenens 

 ydre Form, saa at det i Reglen ikke kan bestemmes, til hvilken 

 Art den paagældende Lepraria henhører. Der haves alle mulige 

 Stadier mellem den morfologisk veludviklede og den leprøst hen- 

 faldne Liken. Selvfølgelig er Arter med lidet udviklet Barklag mest 

 disponerede til Leprøsitet. Andre Arter, der har tyk Bark (Rama- 

 lina, Usnea), henfalder næppe til Lepraria. Her bliver Leprøsiteten 

 begrænset til enkelte Steder paa Thailus, hvor Barken i Forvejen 

 er ret tynd; vi har da at gøre med begrænsede „Soraler", Pletter, 

 hvor Gonidierne træder ud af Barken, kun løst omspundne af Hyfer. — 

 Hvad der begunstiger Gonidiernes Vækst (Fugtighed og tempereret 

 Lys) vil altsaa fremkalde eller begunstige Sorediedannelse og Leprø- 

 sitet. (For at undgaa enhver Misforstaaelse henviser jeg til, at denne 

 Fremstilling af Leprøsitetens Væsen særlig er baseret paa de af 

 Birger Nilson (1903) foretagne Undersøgelser). 



Netop dette Forhold har vi i Egehøjskoven samt i de Samfund, 

 der er lyssvagere, staar nedenfor Egen i den Vaupellske Lysrække. 

 Egens sprukne Bark er om Vinteren relativt vel forsynet med 

 Fugtighed, der lettere fanges og fastholdes af de talrige Barkfurer 

 end af en glat Stamme som Bøgens. Her er da, navnlig i Furernes 

 Bund, ganske lignende Forhold til Stede som f. Eks. ved Foden af 

 fugtige Mure ; Vandet staar længe stille i Ujævnhederne ; alle Liken- 

 kim (Soredier etc.), som har sat sig fast dér, naar ikke til at blive 

 veludviklede Individer; Gonidierne vokser for voldsomt og vi faar 

 tilsidst hele Stammer overtrukket med Lepraria, navnlig dog i 

 Barkfurernes Bund. Det er overordentlig interessant at drage 

 Sammenligningen mellem denne sunde Egehøjskov med de store 

 Leprariamasser og Galiciaceer paa den ene Side og saa Egekrattene 

 paa den anden Side ; hist det tempererede Lys, den ret fugtige Bark 

 og dermed følgende Leprariavegetation, — her det stærkere Lys og 

 voldsomme Tørke og dermed følgende Rigdom paa tykbarkede Ra- 

 malina, Parmelier etc. samt næsten totale Mangel paa Lepraria, 

 Galiciaceer, Graphideer og næsten alle andre, mesofilt byggede 



23* 



