- 346 — 



nævneværdigt Omfang i Litteraturen. Jeg selv har noteret dens 

 Karakterplanter paa et Par Steder, saaledes i Lavningen mellem 

 Bagsværd og Lyngby Sø, hvor den væsentlige Bevoksning er Phrag- 

 mites med Typha og Iris. Paa andre Steder har jeg set Bunden 

 dækket af Ørnebregner (Pteridium aquilinum) og rigelig, ung Elle- 

 opvækst. I et Par store Eliebestande i Jægersborg Dyrehave noterede 

 jeg i Maj Maaned 1905: Jorden er vaad, sort Muld med Muld- 

 varpeskud og talrige Regnormeekskrementer (ogsaa selve Ormene 

 saas i Mængde). Bundfloraen er Græsser, Garex, Mercurialis perennis, 

 Anemone ranunculoides, Ficaria, Urtica dioica, Anemone nemorosa, 

 Mentha, Spiræa Ulmaria, Caltha palustris, Aracium paludosum; ved 

 Træernes Fod en Mængde Mercurialis og Oxalis Acetosella. 



I en anden Bevoksning var Jorden mindre vaad, Floraen derfor 

 noget afvigende: De fleste oven anførte Planter fandtes, men Spiræa 

 og Galtha manglede, medens Ficaria og Veronica hederifolia dan- 

 nede Hovedmassen af Bunddækket. Masser af ung Urtica dioica 

 var i Fremvækst og vilde danne Sommerfloret under Træerne.' Nogle 

 faa Hypnum saas mellem Fanerogamerne. 



Hvorledes end Bundfloraen er, eet er fælles for dem alle: Li- 

 kener mangler ganske. 



El er et Lystræ, der ifølge Vaupell staar midt mellem Eg 

 og Ask. G. V. Prytz mener dog, at den gennemlader mere Lys 

 end disse. Dens skælbarkede Stammer er paa de opadvendende 

 Sider mosklædte (Hypnum cupressiforme) og rigeligt bevoksede 

 med Cladonia fimbriata og Lepraria , der breder sig over Mosset. 

 I øvrigt er Barken paa de undersøgte Steder dækket af Lepraria, 

 Galiciaceer (Cyphelium chrysocephalum og Calicium hyperellum), 

 altsaa i høj Grad overensstemmende med forholdene hos Egen, 

 kun med endnu rigeligere Lepraria. Dette er Vegetationens domi- 

 nerende Træk; selvfølgelig er der fundet andre Likener end de 

 nævnte; saaledes fandt jeg en Del Pertusaria communis, Variolaria 

 og Parmelia physodes, — altsaa endnu flere Tilknytningspunkter 

 til Egens Epifytflora. 



Hvor Ellebestanden er lille i Fladeudstrækning og er udsat for 

 rigeligt Sidelys, giver dette sig øjeblikkelig tilkende ved, at Pertusaria 

 og Variolaria tager Overhaand i Vegetationen samtidig med, at 

 Evernia Prunastri og Parmelia physodes bliver talrigere; et saadant 

 Forhold iagttog jeg i Ravnsholt Plantage ( 2 U 05). 



Inden jeg opregner alle de paa El fundne Arter, vil jeg endnu 

 omtale Likenvegetationens Udviklingshistorie. Ved Bagsværd 



