— 349 — 



Kar akterli kenern e er omtalte ovenfor; Figurerne og Figur- 

 forklaringerne giver i øvrigt Oplysninger om de fleste af de sjældent 

 eller lidet hyppigt forekommende, der jo — som sædvanlig — er 

 Karakterlikerne langt overlegne i Artsantal. 



Jordbundens Plantedække er for Vortebirkens (B. verrucosa) 

 Vedkommende oftest Græs, for Hvidbirkens (B. odorata) ofte Lyng 

 (idet den hyppigst forekommer paa Lyngmoser). 1 G ræs bunden 

 mangler Likener totalt, uvist om dette er en Følge af Regnorme- 

 roden eller om Græsset selv formaar at konkurrere Likenerne ud. — 

 Lyngmosens Likenflora er omtalt ovenfor. 



11. Poppel (Populus). 



Alle vore Arter forekommer hovedsagelig som Landevejs- og 

 Allétræer. Kun Populus tremula, Bævreaspen lever vildt, spredt 

 ud over Heder og Krat, navnlig i Jylland. (Likenvegetationen paa 

 Kratpoplerne er omtalt under Egekrattene.) — Alle de plantede 

 Arter stemmer saa nøje overens som Likensubstrater, at de kan 

 behandles under eet. Poppel skove har jeg intet Steds set; Be- 

 stande er jo overhovedet meget sjældne (Hauch & Oppermann). 

 Beskrivelsen af Likenvegetationen kommer derfor til at dreje sig 

 om fritstaaende Træer. Da Poplen jo er et endnu mere ud- 

 præget Lystræ end Birken, er der vel for øvrigt ikke megen Forskel 

 paa Samfundspopler og fritstaaende Individer. 



Lotsy har beskrevet Likenvegetationens Udviklingshistorie paa 

 Landevejspopler ved Göttingen (Lotsy 1890). Han angiver, at 

 Vegetationen paa de yngre Træer og de ældre Træers unge Grene 

 bestaar af Skorpelikener, navnlig Lecidea parasema sbsp. enteroleuca 

 v. elæochroma og Lecanora subfusca. Senere indvandrer Physcia 

 stellaris sbsp. hispida, tilsidst Xanthoria parietina og enkelte andre 

 Bladlikener. Vegetationen paa de unge Popler er altsaa Skorpe- 

 likener, der senere erstattes af Bladlikener. — Ganske den samme 

 Udviklingshistorie har jeg selv set ikke alene paa vore inden- 

 landske Landevejspopler men ogsaa paa fritstaaende El, Løn, Ask, 

 Røn etc. Overhovedet kan det fremhæves som en Regel, at alle 

 Træarter gennemløber analoge Udviklingsstadier m. H. t. deres 

 Likendække. 



Den endelige, blivende Vegetation er som sagt et tæt Tæppe 

 af Bladlikener, i Reglen Physcia stellaris f. hispida, der oftest 

 dækker Træerne som et tæt Laad, hvori andre Bladlikener op- 



