— 361 — 



kan for øvrigt suppleres med hele den lange Liste over Skorpe- 

 likener, som anføres neden for. Naar disse har vegeteret nogen 

 Tid paa Stenen og delvis gravet sig ned i den og korroderet dens 

 Overflade, er Substratet skikket til, at de første Bladlikener omsider 

 kan indvandre; jeg noterede af saadanne (paa Ifvø): Parmelia in- 

 curva, P. saxatilis, (i store Masser) samt dens Varietet omphalodes, 

 P. conspersa , P. physodes , Evernia furfuracea , Cetraria glauca, 

 Umbilicaria polyphylla, U. pustulata. Disse overvokser efterhaanden 

 Skorpelikenerne, udsulter dem og gør sig tilpas paa det af dem 

 bearbejdede Substrat; vi har da under Bladlikenerne et tyndt Lag 

 af løssprængte Mineralkorn, iblandet med de døde Rester af Skorpe- 

 likenerne. — Det synes virkelig, at Bladlikener ikke selv formaar at 

 bebygge nyblottede Stenoverflader uden Skorpelikeners Mellemkomst. 



Imidlertid kan der nu ske følgende: Enten dør en skøn Dag 

 ogsaa Bladlikenerne; det lille Jordlag, som fandtes under dem, 

 vaskes væk af Regn, og nye Skorpelikener tager fat paa ny med 

 at opdyrke den blottede Flade, — eller der indvandrer mellem 

 Bladlikenerne forskellige Mosser (Dicranum, Hyloconium etc.) eller 

 Busklikener (Cladonia rangiferina, C. gracilis, C. uncialis, C. squamosa, 

 C. degenerans, C. coccinea, Cornicularia aculeata, Sphær ophor on). 

 Er dette Tilfældet, undertrykkes efterhaanden Bladlikenerne; Busk- 

 likenernes (eller Mossernes) Hyfer fæstner sig i det tørre, lille Jord- 

 lag, gennemspinder det og begynder nu en livlig, lodret Vækst, der 

 efterhaanden fører til Dannelsen af et tyndt Morlag (Tørvelag) paa 

 den sædvanlige Maade. Da Mosser og Busklikener fortrinsvis sætter 

 sig fast i de (faa Millimetre dybe) Gruber og Skaale i Stenens 

 Overflade, bliver det disse, der tidligst fyldes med en lille, maaske 

 ofte blot tommebred Tørvedannelse. Efterhaanden breder disse 

 Dannelser sig ud til Siden, flere smelter sammen, og efter lange, 

 møjsommelige Tiders Forløb faar vi saa maaske hele Stenoverfladen 

 lige ud til den omgivende Ramme af Moræneaflejringer dækket af 

 en tynd Tørv, der stadig vokser i Tykkelse ved at Mossers og Li- 

 keners døde Rester aflejres. Mangen en lille, flad Stenkuppel, der 

 fordum tittede op mellem Moræneaflejringerne, begraves efter- 

 haanden paa denne Maade og hele store Strækninger forvandles 

 fra at have rigeligt Grundfjæld ragende frem i Dagen til at faa 

 dette hyllet i et Tørvedække. Men det tager Tid! — Paa Ifvø, 

 hvor jeg oprindelig fik Øjnene op for denne Udviklingsgang, var 

 denne Tørvedannelse paa et enkelt Sted meget stærkt fremskreden; 

 mange Stenpartier var dækkede af Tørv, hvor Likener og Mosser 



