— X — 



Thuill.). Den skiller sig fra R. rubiginosa ved elliptiske, næsten ikke haarede 

 Smaablade og kjertelfri Frugtstilke, samt ved kun i Randen kjertelhaarede 

 Bægerblade. Fra R. sclerophylla skiller den sig ved de talrige Kjertier paa 

 Smaabladenes hele Underside samt ved udstaaende, længe paasiddende Bæger- 

 blade. Den er vel begrænset, varierer lidet. 



4. Rosa sclerophylla Schz. ansees af mange Rhodologer som Varietet af 

 R. tomentella Léman. Varierer ikke synderlig. 



5—8. Rosa canina L., R. glauca Vill. ( — R. Reuteri God.) og R. coriifolia 

 Fr. er alle almindelige, hvorimod R. dumetorum Thuill. synes at være sjeldnere. 

 Naar det i Langes Haandbog, 4. Udg., hedder, at R. Reuteri og R. coriifolia 

 kun forekommer „hist og her", forklares denne Uoverensstemmelse ved. at 

 Opfatningen af disse Arter er ændret. Den ældre Antagelse, at Bægerbladene 

 skulde være „vedblivende" (se Haandbogen) holder nemlig ikke stik. Som 

 Regel falder de af under Modningen af Nypen, om end til noget forskellig Tid, 

 men undertiden sidder de paa Vinteren over uden at de dog kan betegnes som 

 vedblivende i samme Forstand som Bægerbladene hos R. mollis og R. pomifera. 

 Der viser sig nemlig nederst paa Bægerbladene en Tverlinie, efter hvilken de 

 løsner ved Berøring. En saadan mangler hos de Arter, der har fuldt ved- 

 blivende Bægerblade. — R. canina og R. dumetorun skiller sig i Almindelighed 

 fra R. glauca og R. coriifolia ved kraftigere Vekst, længere, hængende Grene, 

 mindre Smaablade, Axelblade, Højblade og Nyper, længere Frugtstilk og mere 

 fligede Bægerblade, hvilket altsammen bidrager til at gjøre deres Udseende 

 slankere og sirligere. Griflerne er oftere haarede eller glatte, hos R. glauca og 

 R. coriifolia danner Arrene hyppigst et bredt, afrandet, uldent Hode. Hertil 

 kommer Bægerbladenes og Nypens forskellige Forhold. Hos R. canina og R. 

 dumetorum er Bægerbladene lige efter Blomstringen og under Nypens Udvikling- 

 helt tilbageslaaede og oftest tæt tiltrykte; men de visner og falder almindelig 

 af. medens Nypen endnu er grøn eller begynder at antage Farve, men fremdeles 

 haard. Hos R. glauca og R. coriifolia kan Bægerbladene efter Blomstringen 

 dels være vandret udstaaende, hvorefter de hæver sig under Nypens Udvikling 

 til den oprette Stilling, dels nedslaaede, hvorefter de enten hæver sig, indtil 

 de tilsidst bliver udstaaende til opretudstaaende , eller forbliver mere eller 

 mindre nedslaaede; men i alle Tilfælder visner de under Nypens Modning og 

 falder som før nævnt normalt af. Nypen modnes indtil 1 Maaned tidligere end 

 hos R. canina og R. dumetorum. 



R. canina optræder hyppigst med Former af v. lutetiana (Léman), v. 

 dumalis (Bechstein) og med Mellemformer (enkelt — dobbelt tandede Smaa- 

 blade). Ikke sjelden forekommer ogsaa v. andegavensis (Bart.). Mindre hyppig 

 er v. biserrata (Mérat) med mere sammensat Serratur end v. dumalis og med 

 talrige Kjertier i Randen af Bægerbladene samt v. verticillacantha (Mérat) (se 

 Haandbogen) 



R. dumetorum er vistnok oftere overset. 



R. glauca og R. coriifolia er i Alperne og Sydtyskland væsentlig bundne 

 til Fjeldene og Højderne, medens R. canina og R. dumetorum er væsentlig 

 Sletteformer. Dette Forhold er merkbart helt til Nordtyskland. Dr. W. O. 

 Focke skriver saaledes til mig : „In der völlig ebenen näheren Umgegend von 

 Bremen kommen die Formen der Gesamtart Rosa glauca nicht vor; auf den 

 ersten Hügel, etwa 80—100 Km. südlich, trifft man sowohl Formen von R. 

 coriifolia wie von R. glauca an. Geht man 60 Km. nach. Norden an die 

 Nordseeküste, so treten dort wieder Formen der Gesamtart glauca auf, sowohl 



