81 



Carex arenaria L. Skjønt dens Skudbygning og Voxe- 

 maade ere omtalte og afbildede baade af Andre og af mig 

 selv (se „Psammof. Format."), vil jeg dog her tilføje en lille 

 Figur til nærmere Illustration af Røddernes Forhold. Den 

 (Fig. 5) viser et Stykke af et Rhizom ; Skuddet / bøjer opad, 

 men er meget svagt i den opad voxende Del, og II fort- 

 sætter som sædvanlig sympodialt. De to forskjellige Slags 

 Rødder vise tydelig deres Modsætnings de tykke, kraftige, 

 dybtgaaende Rødder, som udspringe ved Skudgrænserne, have 

 yderst faa og korte Rodhaar, og næsten ingen Sandkorn 

 hæfte ved dem; de gaa kun lodret nedad. De tynde og 

 korte Rødder, der kunne komme til Udvikling ved alle Blad- 

 fæstene, faa tidlig mange, korte Sidegrene og mange Rod- 

 haar, der binde Sandkorn; de udgaa til alle Sider, ogsaa 

 opad, ere aabenbart slet ikke 

 geotropiske ; den Anskuelse, som 

 Joh. Erikson udtalte herom 

 og Areschoug tiltraadte (se: 

 Warming, Bot. Exkurs., 3 ; Skarrid- 

 Sø; „Videnskab. Meddel." 1897), 

 er næppe rigtig. 



Som Exempler paa, at ogsaa 



andre af de paa dæmpet Klit 



optrædende Arter have Evne 



til at arbejde sig op gjennem 



dækkende Sand, men i langt 



ringere Grad end Hjælme og 



Marehalm, kan henvises til Viola 



tricolor og Lotus corniculatus, af 



hvilke Afbildninger her tilføjes: 



Paa Billedet af den første (Fig. 6) 



ere Løvbladene efter Kimbladene 



(Kot) mærkede 1,2, 3, ...8; de 



nederste ere gaaede til Grunde. „. ' 



° Fig. 6. Viola tricolor 



Deres Axelskud ere mere eller i Flyvesand (Vi). 15. Juli. 



Botanisk Tidsskrift. 21. Bind. 6 



