236 



ligesom Bladenes Bygning og Udstyr i Randen vise, at kun 

 P. crispus og P. praelongus kunne være Stamplanterne, medens 

 P.perfoliatus maa lades helt ude af Betragtning (jfr. Fig. 4). 



Den af de engelske Forfattere omtalte Plante staar deri- 

 mod baade i Henseende til Stænglens Bygning som Bladenes 

 Randforhold meget nær P.perfoliatus og er derfor sikkert 

 nok P. crispus x P. perfoliatus , men ikke P. undulatus 

 Wolfg. Derimod er der i Øst- og Vestprøjsen iagttaget en 

 Potamogeton , som G a spar y har opfattet som en Hybrid 

 mellem P. crispus og P. praelongus og alle de af Raunkiær 

 og mig undersøgte Exemplarer svare paa et enkelt nær, ogsaa 

 fuldstændig til vor Plante og til Originalexemplarerne fra St. 

 Petersborg Museet. 



Bunden paa alle de Lokaliteter, hvor jeg fandt Planten, 

 var Sand eller Grus, dækket af et tyndt Lag Dynd. Den 

 forekommer saael i næsten stillestaaende Vand (Varming Sø) 

 som i flydende (Halleby Aa) indtil stærkt strømmende Vand 

 (Gudenaa ved Kongens Bro). Dybden varierede fra 1 — 4 

 Fod, men axbærende Exemplarer fandtes kun paa 2 — 4 Fod 

 Vand. I Sommer besøgte jeg nogle af de omtalte Lokaliteter 

 igjen og fandt den paa nogle Steder, hvor Vandstanden den- 

 gang var lavere end under normale Forhold. Den flød da 

 paa Overfladen af Vandet og var mindre grenet men meget 

 rigt blomstrende. 



P. undulatus voxer sjældent enkeltvis, men i smaa Be- 

 stande. Ligesom P. crispus har den ingen egentlig afsluttet 

 Væxtperiode, den sætter Ax i Juni, og efter August begynde 

 de axbærende Skud at visne, men Rhizomet udvikler stadig 

 nye Skud, der Vinteren over blive staaende frisk grønne 

 paa Bunden af Vandet. 



De unge Skud beholde den smukke grønne Farve ved 

 Tørring, medens de ældre axbærende Dele let blive sorte 

 og sk j øre. 



Næstved i Sept. 1897. 



