318 



D. incana L. 



er ejendommelig ved den især ved Grunden tæt- og mange- 

 bladede Stængel, der er grenet i den øvre Del (Fig. 19). Be- 

 skrives i Reglen som toaarig, hvilket vel ogsaa er hyppigst 

 Tilfældet, men man seer dog ikke sjældent Planter, der i det 

 andet Aar foruden Blomsterskud bære ny Bladrosetter. 

 L i n d b 1 o m har derfor foreslaaet at ophæve De Gandolles 

 Afdeling „Holarges 11 , hvilket jeg dog ikke synes vil være 

 heldigt. Planterne af denne Afdeling have dog, om de ikke 

 altid ere toaarige, et fra de andre afvigende Udseende. 



Synonymer ere I), contorta Ehrh. og D. confusa Ehrh. 

 D. arabisans Michx., D. borealis DG. og D. TJnalaschiana DG. 

 ere kun lidet afvigende Former. D. gracilis Ledeb. er en 

 tynd, mere spredtbladet Form af D. incana. 



D. incana er funden i det nordvestlige og arktiske Amerika, 

 i Vest Grønland til 70°, i Øst Grønland til 61°, paa Island, 

 Færøerne og de britiske Øer, i Skandinavien, det nordlige 

 Jylland, Kolgujew og Nord-Rusland, i Sibirien til Tschuktscher- 

 landet og Kamtschatka (ikke funden paa Asiens Nordkyst), 

 Central-Asien og Himalaya. 



D. aurea M. Vahl 



er habituelt meget lig D. incana, men er mere filtet; Bladene 

 ere i Reglen helrandede, Blomsterne gule og Skulperne til- 

 spidsede med længere Grifler (Fig. 20). Er kun funden i 

 Nord-Amerika, særlig imod Vest og i Vest- og Øst-Grønland 

 indtil 70°. 



Det er mig en kjær Pligt at takke Hr. Professor E. 

 Warming for den interessante Opgave, han har stillet mig, 

 og Garlsberg-Fondet for den pekuniære Støtte, det har ydet 

 mig til dette Arbejdes Udførelse. 



