332 



fra Jorden 2,5 M., og i vandret Linie fjernet fra Stammens 

 Midte 2,8 M." 



Som man seer, er det i dette Tilfælde ikke et Nabotræ, 

 men en Gren af selve Træet, der er voxet til og bleven 

 hængende. Endvidere fremgaar det af de givne Meddelelser, 

 at Grenen allerede har hængt saaledes i 30 Aar, og i den 

 Tid har saavel det bærende Træ som den hængende Gren 

 udviklet sig godt og normalt, hvad det ydre angaar. Selv- 

 følgelig vilde det haft megen Interesse at kunne undersøge 

 Aarringsdannelsen , navnlig i den hængende Gren, før og 

 efter Forandringen, over og under Forbindelsesgrenen , men 

 af Hensyn til den Interesse, der er forbundet med at bevare 

 Træet uskadt, lod dette sig ikke ret vel gjøre. Ogsaa en 

 Undersøgelse af Forbindelsesgrenen vilde have Interesse, om 

 maaske f. Ex. dens mekaniske Væv skulde være stimuleret 

 til stærkere Udvikling paa Grund af Trækket fra den hængende 

 Gren. 



Ved Grenens Oversavning foregaar der jo en Revolte i 

 dens Indre, idet Vandstrømmen i Stedet for at bevæge sig 

 opad maa bevæge sig nedefter i den Del af Grenen, der er 

 nedenfor Forbindelsesgrenen. At en saadan Venden op og 

 ned paa Vandbanen godt kan lade sig praktisere er vel 

 kjendt fra tidligere Iagttagelser og Forsøg. Strasburger 

 behandler Spørgsmaalet (Leitungsbahnen p. 582—88 og 936 

 flg.) og omtaler Forsøg, der gaa tilbage til 1733 (de la 

 Baisse, Dissertation sur la circulation de la sève dans les 

 plantes) samt citerer Hales, Duhamel og Colla foruden nyere 

 Forfattere; han selv experimenterede med Bøgegrene, der 

 vare sammenvoxede med andre Grene og som han lod save 

 over forneden; et Par Aar efter undersøgte han dem og 

 fandt Aarringsdannelsen fortsat om end svagere. Ogsaa 

 Pfeffer (Pflanzenphysiologie 1. Bd. 1897 p. 194) omtaler 

 dette Forhold og citerer den ældre Litteratur. 



Da jeg imidlertid af ovennævnte Grund ingen selv- 

 stændige Undersøgelser kan føje til, er der ingen Anledning 



