21 



Kirtel; den har Form af en pudeformet, noget hvælvet Op- 

 svulming. Et Tværsnit viser, at det yderste Lag Geller ere 

 lange, smalle, prismatiske og slutte tæt sammen; Vævet under 

 disse er sammensat af mangekantede Geller. Disse Kirtler 

 stemme ganske overens med dem, Poulsen 1 ) har omtalt 

 hos Hura crepitans og Cnidoscolus nepæfolius og Reinke 2 ) 

 hos Ricinus. 



Chrysobalanus Icaco L. er et mindre Træ elier stor Busk 

 omtrent 4—5 Alen højt. Dets glatte, bredt omvendt-ægformede, 

 i Spidsen udrandede Blade ere noget opadrettede. 



Et Tværsnit af Bladet viser følgende Bygning: Oversidens 

 Overhudsceller, der sete fra Fladen ere polygonale med ret- 

 linede Vægge (Fig. 9J5), have uregelmæssigt delt sig saaledes, 

 at Epidermis kommer til at bestaa af fra 1 — 3 Lag Celler 

 (Fig. 9^4 Es) ; Gellerne ere klare og fungere rimeligvis som Vand- 

 væv. Undersidens Geller ere mindre og udelte. Ydervæggen 

 er paa begge Sider kun i ringe Grad fortykket. Baade Over- 

 og Undersidens Epidermisceller ere meget rige paa Garve- 

 syre. Spalteaabningerne, der kun findes paa Undersiden, ere 

 i Niveau med Overfladen. Der er 2 — 3 Lag ret korte Palissade- 

 celler, sorn gaa jævnt over i Svampparenkymets ovale Geller 3 ). 



Bontia daphnoides L. optræder oftest som et lille Træ 

 med helrandede, glatte, glinsende Blade, der ere noget opad- 

 rettede og undertiden kantstillede; de ere af en lys grøn 

 Farve og temmelig tykke. 



Paa Tværsnit ses, at Bladet nærmer sig noget til at være 

 isolateralt, idet der findes Spalteaabninger paa begge Bladets 

 Sider, og Svampparenkymets Geller ere noget strakte og stillede 

 lodret paa Overhuden (Fig. 10 A). Dennes Celler ere paa 

 Tværsnit omtrent kvadratiske, sete fra Fladen polygonale med 



*) V. A. Poulsen: Om nogle Trikomer og Nektarier (Videnskab. Medd. 

 fra den Nath. Forening 1874. pag. 271). 



2 ) Reinke: Pringsheims Jahrb. X. pag. 164. 



3 ) Angaaende Ghrysobalanaceernes Anatomi cfr. : Ku s ter: Die anato- 

 mischen Charaktere der Ghrysobalaneen, insbesondere ihre Kiesel- 

 ablagerungen (Bot. Gentralblatt 1897). 



