25 



chorus hirsutus, Clerodendron aculeatwm,, Melochia tomentosa 

 og Cr oton- Arter, men disse høre jo med Undtagelse af Tur- 

 nern egentlig hjemme i de tørre Krat. Stammerne af Kokos- 

 palmerne have hyppig her i Strandskoven teglstensrode Pletter, 

 der skyldes en Trentepohlia- Art; endvidere findes baade paa 

 Kokos og de øvrige Træstammer en Del skorpeformede 

 Lichener f. Ex. Graphis, Lecidea (se Listen bag i Afhandl.) ; 

 men ellers mangle Epifyter ganske, og paa den sandede Jord 

 voxe hverken Bregner, Mosser eller Laver, skjønt der dog 

 ofte findes ret skyggefulde Steder. 



Vandrer man længere mod Vest, hører Palmeskoven op, 

 Vejen bøjer lige ned til Havet, og man gaar nu videre i det 

 tunge, løse, blændende hvide Koralsand (se Tavle 2). I 

 dette voxer hist og her de for Pescapræ-Samlaget karak- 

 teristiske Arter: saaledes Euphorbia buxifolia, Cakile æqualis, 

 Stenotaphrum americanum ; Ipomæa pes capræ og andre. 

 Indenfor denne lavere, mest af Urter sammensatte Vegetation 

 ses et bredt, kratbevoxet Terræn, hvor en stor Del af de for 

 de sandede Partier karakteristiske Buske gjenfindes. Den 

 sølvgraa Tournefortia gnaphalodes med dens tykke, graahaa- 

 rede Blade tiltrækker sig strax Ens Opmærksomhed (Tavle 2) ; 

 det er den Busk, der af de her forekommende vist bedst er 

 udrustet til at udholde den stærke Transpiration, som den 

 svidende Sol i Forbindelse med stærk Vind fremkalder; her 

 er den en ret stor og omtrent mandshøj Busk, men paa særlig 

 exponerede Steder bliver den lavere og robustere og ligner 

 næsten en ved Kunst klippet Flæk; dette saas navnlig smukt 

 circa l /s Mil længere mod Vest ved Judith Fancy. Sete noget 

 paa Afstand mindede disse Tournefortia-Bev oxninger ikke 

 saa lidt om vore Hippophaë-Krat paa Jyllands Klitter. Af 

 andre Buske optræde her den gulblomstrede Suriana mari- 

 tima med mørkegrønne, matte Blade, endvidere Ernodea litto- 

 ralis, den gulblomstrede Kurvblomst Borrichia arborescens, 

 der undertiden optræder med sølvhaarede Blade, og endelig 

 Jacquinia armillaris, der adskiller sig fra de alt nævnte 



