222 



Forhold ti] sin Alder han ledede Forhandlingerne herom ved 

 det skandinaviske Naturforskermøde i Kjøbenhavn 1892. 



Men her skal ikke skrives en Botanikens Historie, men 

 et Mindeord over Botanikeren Joh. Lange. Og vi ville derfor 

 forlade den botaniske Forfatter og til Slutning dvæle kort 

 ved Manden, Personligheden, uden dermed at ville sige, at 

 disse 2 Synspunkter ikke gribe ind i hinanden. Her maa 

 selvfølgelig det subjektive i Fremstillingen træde mere i For- 

 grunden, og paa den anden Side maa Hensyn tages til, at 

 Meddelelsen gives i et videnskabeligt Tidsskrift og derfor for 

 denne Part maa holdes indenfor snevrere Ramme. Men dette 

 Tidsskrift er Organ for Botanisk Forening, og Bot. Forening 

 staar i saa stor Taknemmelighedsgjæld til Lange, ikke blot 

 som Leder af Foreningens Anliggender, men ogsaa for hans 

 personlige Fremtræden ved vore Møder og Forhandlinger 

 samt Exkursioner og andre Sammenkomster, at det falder 

 naturligt at mindes ham ogsaa fra dette Synspunkt. Naar 

 man som jeg i en Række af Aar har siddet i Bestyrelse 

 sammen med ham, har der været rig Lejlighed til at skjønne, 

 hvor gode Betingelser han havde for at lede Bot. Forenings 

 Anliggender. Han nærede en meget levende Interesse for 

 Foreningen og søgte paa alle Maader at gavne den efter sit 

 Skjøn ; han havde et godt Greb paa at skaffe den de Sub- 

 ventioner, den ret haardt trængte til, og det maa siges, at 

 da vi i økonomisk Henseende vare langt nede og det begyndte 

 at se lidt misligt ud, var L. den, der altid holdt Haabets 

 Fane højt. Hans Præterea censeo ved de adskillige Møder, 

 hvor vi i hin Tid drøftede Status og Udsigterne, var: Det 

 jevner sig nok, naar vi blot arbejder støt og ikke bliver ner- 

 vøse; og Tiden gav ham jo da ogsaa til en vis Grad Medhold. 

 Han tog i Reglen roligt paa Tingene, men noget vel kraftig 

 Opposition kunde nok gjøre ham lidt ivrig, vel netop fordi 

 han selv havde en hensynsfuld og behersket Maade at føre 



