40 



NUTRITTONSORGANERNA. 



Fig. 31. 



utaf tänder (se fig. 19), som dels i 

 afseende på sin form, dels i afseende 

 på den plats de intaga å käkarna, 

 äro sinsemellan ganska olika. Så- 

 lunda kallas de tänder, som äro 

 fastade i mellankäkbenen och de, 

 som motsvara dem i underkäk- 

 benen, framtänder (d. incisivi). 

 Dessa hafva vanligen en hvass 

 kant och tjena till att sönder- 

 skära de mellan käkarna införda 

 ämnena. Närmast efter dessa 

 tänder följer merändels å h var- 

 dera sidan, såväl i öfver- som underkäken, en hugg- eller hörn- 

 tand (dens caninus). Denna är nära kägelformig och hos många 

 djur högre än de öfriga tänderna och tjenar till att hugga in 

 uti och sönderdela födoämnena. Stundom saknas hörntänderna 

 så att en lucka uppstår emellan fram- och kindtänderna. Dessa 

 sednare äro af 2 slag: falska eller oäkta (dentes molares 

 spurii) *), som fällas och ånyo ersättas vid tandömsningen, och 

 äkta (d. m. veri), som först tillkomma vid tandömsningen bakom 

 de falska. 



De strec', tecknade kindtänderna i öfver käken 

 hos haren. 



Akta kindtänder. Falska kindtänder. Hörntand. Framtänder. 

 Mennizkans tänder. 



Framtänderna ocn hörntänderna äro alltid enkla, då kind- 

 tänderna deremot kunna vara enkla, strecktecknade eller sam- 

 mansatta. 



*) Dassa kallas äfven mellantänder. 



