42 



N UT RITION SORG AN ERN A . 



nära sig, så kan man äfven af densamma med temlig säkerhet sluta 

 till hvilka födoämnen, som tjena ett gifvet däggdjur till näring ocli 

 på grund derutaf äfven till viss grad på förhand bestämma dess 

 lefnadssätt och mången gång t. o. m. dess allmänna kroppsbyggnad. 

 Sålunda finner man, att däggdjur, som lefva af andra varmblodiga 

 djurs kött, hafva hoptryckta och hvassa kindtänder, då dessa tänder 

 deremot hos insektätare äro försedda med små kägelformiga spetsar 

 eller taggar. Vidare finner man att hos sådana djur, som hufvud- 

 sakligen lifnära sig af mogna frukter, kindtänderna äro försedda 

 med små rundade knölar, då dessa tänder deremot hos djur, som 

 lefva af hårdare växtämnen, ofvan begränsas af en något platt och 

 ojemn yta. I afseende härpå gifves det dock många modifikationer 

 och öfvergångar, för hvilka vi längre fram skola redogöra. 



Med insalivation förstår man den akt, hvarvid födoämnena 

 under deras mekaniska sönderdelning i munnen blandas med 

 saliven eller spotten. Saliven bildas i större och mindre körtlar, 

 som tillhöra munkavitetens hinna eller ligga inbäddade i de 

 mjuka delar, som omgifva denna kavitet. De större spott- 

 körtlarna kallas efter deras olika läge öronspottkörtlar, under- 

 käkskörtlar och undertungskörtlar. Saliven, som bildas i dessa 

 organer, består till det mesta af vatten, men innehåller äfven 



Fig. 33. 



Hufvudskålens basis. 



Matstrupen. 



Svalget. 



— Struphufvudet. 



- Tungan. 



Sköldkörteln. 



Luftstrupen. 



Spottkörtlar. 



Tungbenet. 



Näsan. 



Vertikalt genomsnitt af munnen och Svalget. 



