KUTRITIONSORGANERNA. 



45 



rika små körtlar, hvilka i mängd afsöndra en vätska kallad 

 tarmsaft, ligger i täta veck eller slemhudsdupplikaturer, hvari- 

 genom den afsöndrande ytan betydligt förstoras. Sedan nu 

 chymusmassan inträngt i tunntarmen blandar den sig der icke 

 allenast med tarmsaften, utan äfven med 2 andra egendomliga 

 vätskor, gallan och pancreas-saften, hvilka bildas i hvar sitt 

 körtelorgan beläget i närheten af magen. Lefvern eller det 

 organ, som afsöndrar gallan, är till volymen den betydligaste af 

 kroppens inelfvor. Den är belägen i öfre delen af underlifvet, 

 har en rödbrun färg och en tät, mjuk substans, samt är för- 

 öfrigt genomdragen af s. k. gallgångar, hvilka upptaga den i 

 lefvercellerna bildade gallan, förena sig till finare och sedan till 

 gröfre grenar, som slutligen bilda en stam, kallad lefvergången. 

 Denna står i förbindelse med en membranös säck, gallblåsan, 

 som genom en särskild kanal utmynnar och utgjuter sig i tunn- 

 tarmen på föga afstånd från magen. Gallan är en seg, grön- 

 aktig, bittert smakande och tjockflytande vätska. 



Pancreas eller magspottkörteln liknar till sin byggnad de 

 öfriga spottkörtlarna, och den saft som afsöndras från den- 

 samma är äfven i fysiologiskt och kemiskt hänseende temligen 

 nära öfverensstämmande med saliven, men eger dessutom för- 

 mågan att skyndsamt bringa feta kroppar i den form att de 

 kunna absorberas. Dess utförsgång mynnar nära gallgången. 



Sedan chymusmassan inkommit i tunntarmen och blifvit 

 blandad med gallan och pancreassaften förändrar den sina egen- 

 skaper, antager en gulaktig färg, blifver mindre sur, och vissa 

 ämnen i densamma, som uti magen ej kunde smältas, blifva nu 

 upplösta. De mest flytande delar af denna massa, som kallas 

 chylus, absorberas nu i sin ordning af tarmens väggar. Det 

 öfriga ingår i groftarmen och antager under sin vidare passage 

 genom dess afdelningar, blindtarmen, stortarmen och ändtarmen, 

 en tjockare konsistens och en mörkare färg, med ett ord, den 

 egendomliga beskaffenhet, som tillkommer olika djurs exkre- 

 menter, hvarefter det genom anus aflägsnas ur kroppen. 



Om man nu sammanfattar allt, som blifvit sagdt om mat- 

 smältningen, så skall man finna, att den endast har till upp- 

 gift och ändamål, att ur de intagna födoämnena utdraga de 



