X U T K I T I O N S O R G A N E R N A . 



47 



2. Jerate kapillär-attraktionen, finnes det äfven en annan om- 

 ständighet, som verksamt bidrager vid absorptionens utöfvande. Man 

 har nemligen iakttagit, att om vissa vätskor eller sådana, hvilka, 

 utan att kemiskt inverka på hvarandra fritt kunna blandas, förenas 

 i samma kärl, så sträfva de oupphörligt att likformigt utbreda sig 

 genom hvarandra. Detta kallar man vätskornas diffusion. Ett 

 ganska egendomligt och märkvärdigt fenomen, som måste hafva sin 

 grund såväl i kapillär-attraktionen, som i denna vätskornas benä- 

 genhet och sträfvan att likformigt blanda sig, visar sig om man 

 uti ett kärl med rent vatten nedsänker en oxblåsa eller någon 

 annan membranös säck innehållande t. ex. gummivatten och från 

 hvilken ett rör uppstiger. Då intränger nemligen det uti kärlet 

 befintliga vattnet och uppstiger ofta till betydlig höjd uti röret. 

 Men, på samma gång som vattnet intränger, sker äfven en ström 

 i motsatt riktning, så att gummivattnet går igenom membranen och 

 blandar sig med det rena vattnet utanför, och detta fortfar ända 

 till dess att båda vätskornas täthet blifver fullkomligt lika. Man 

 har kallat den förra strömmen endosmos och den sednare exosmos. 

 Mellan vätskor som ej kunna blandas, såsom t. ex. olja och vatten, 

 eger ingen endosmos rum, och obetydligt emellan sådana, som ke- 

 miskt inverka på hvarandra. 



En dylik endosmos och exosmos försiggår i djurens alla or- 

 ganer mellan kärlsystemets innehåll och detsamma omgifvande väf- 

 naderna, samt är en vigtig faktor vid det materieombyte som utgör 

 nutritionens egentliga väsende och kärna. 



3. Absorptionen sker hos det största antalet djur endast genom 

 blodkärlen sjelfva; men hos däggdjuren och de högre organiserade 

 djuren i allmänhet tillkommer ytterligare ett helt system af kärl, 

 som specielt äro afsedda för detta ändamål. Dessa kärl eller ka- 

 naler, som förefinnas och förgrena sig i nästan alla kroppens väf- 

 nader och kunna betraktas såsom ett bihang till venerna, i hvilka 

 de slutligen utmynna, kallas sugådror eller lymfatiska kärl. Största 

 delen af dem förena sig framför ryggraden i underlifvet till en 

 större stam, som sedan löper framför ryggraden genom bröstkorgen 

 och utmynnar i venstra nyckelvenen. Denna stam kallas bröst- 

 gången. Med afseende på de organer, i hvilka dessa kärl med sina 

 finaste rötter hafva sitt ursprung, eller rättare med afseende på be- 

 skaffenheten af det innehåll de föra, indelar man dem vanligen i 

 tvenne slag: chylushärl och lymfkärl. Af dessa äro de | förra 

 jemförelsevis af största vigt, emedan de utbreda sina rötter eller 

 begynnelseändar i tarmkanalens slemhinna och synnerligen i tarm- 

 luddet — d. v. s. de små fina organer, som gifva tarmens inre yta 

 det sammetslika utseendet och bäst synas om man lägger en upp- 

 klippt tunntarm i vatten med slemhinnan uppåt — samt i sitt 



