56 



NUTRITI0N80RGANERNA. 



kunde hänföras både under absorptionens och sekretionens 

 begrepp. 



Respirationens verkan på blodet är i ögonen fallande. Det 

 blod, som från kroppens organer återvänder till hjertat, med- 

 förande sådana ämnen, som organismen redan förbrukat, är 

 starkt kolsyrehaltigt, af en mörkt purpurröd eller svartaktig 

 färg och för lifvets underhåll mer eller mindre odugligt. I detta 

 tillstånd kallas det venöst blod. Då det venösa blodet, utdrifvet 

 ur högra hjertkammaren i lungans kapillarsystem, kommer i 

 beröring med luften, antager det en ljust skarlakansröd färg, är 

 syrerikt, besitter det sunda blodets alla HfgtfvaMe egenskaper 

 och kallas arterielt blod. I denna form inkommer det genom 

 venstra hjerthalfvan ånyo i den stora cirkulationen och dess 

 kapillarsystem. 



1. Luften, som, utom vattengas och en mindre qvantitet kol- 

 syra, består af syrgas och qväfgas, är för djurens lif ett nödvändigt 

 vilkor och det är på närvaron af syret, som dess lifgifvande egen- 

 skaper nästan uteslutande äro beroende. Om man innesluter ett 

 djur i en syrefri atmosfer, så märker man snart att en stor rubb- 

 ning i dess lifsfunktioner inträder, att organernas verksamhet af- 

 brytas och att detsamma inom kort hemfaller åt döden. Äfven på 

 sådana djur, som beständigt lefva under vattenytan, kan denna lag 

 tillämpas; ty genom försök har det visat sig, att dessa icke kunna 

 lefva om man beröfvar vattnet den qvantitet luft, som detsamma 

 håller absorberadt. 



Att det är den atmosferiska luftens syre, som man särskildt 

 har att tillskrifva egenskapen att uppehålla lifvet, kan genom föl- 

 jande experiment tydligen ådagaläggas. Om man nemligen uti ett 

 med luft fyll dt kärl, hvars innehåll blifvit afstängdt från all förbin- 

 delse med den utanför varande luften, insläpper ett lefvande djur, 

 så skall man finna, att detsamma småningom aftynar och slutligen 

 omkommer under symptomer af qväfning. Underkastar man sedan 

 den inneslutna luften en kemisk analys, så visar det sig, att den- 

 samma förlorat större delen af sitt syre. Insläpper man ytterligare 

 ett lefvande djur i ett kärl, som på samma sätt blifvit fylldt med 

 qväfgas, så ser man att det hastigt omkommer, hvaremot åter ett 

 annat djur, inneslutet i syrgas, andas med större lätthet än i den 

 atmosferiska luften. 



Luftens qväfvehalt modererar verkan af det rena syret, som 

 eljest skulle utöfva ett alltför starkt retande inflytande på respira- 

 tionsorganerna och organismen. 



