FORTPLANTNINGSORG ÅKER KA. 



61 



öfrigt är fullvuxet och att åter andra delar, såsom naglarna, håret 

 och öfverhudsbildningarna i allmänhet affalla och ånyo tillväxa ända 

 i den sednaste ålderdomen. 



De flesta djur hafva dessutom förmågan att ersätta de förluster, 

 som de lida genom stympning, genom uppkomna sårnader, benbrott 

 o. s. v. Denna förmåga är mest utvecklad hos de lägre djuren, 

 hos hvilka stundom hela kroppsdelar, som blifvit afstympade, åter 

 inom kort kunna ersättas af nya. 



Förnyandet af de beståndsdelar, hvaraf vissa delar af orga- 

 nismen är sammansatt, visar sig ganska tydligt under djurets hela 

 lifstid, och detta synes t. o. m. vara händelsen öfver allt i det inre 

 af väfnaderna, hvarigenom kroppsmassan i sin helhet småningom 

 och oupphörligt förändras. Denna förändring försiggår dock, såsom 

 det synes, ganska långsamt, och man har ej skäl att biträda deras 

 åsigt, som påstå, att djurkroppens fullständiga förnyelse skulle 

 försiggå inom loppet af blott några få år. På respirationens 

 större eller mindre liflighet och på de omständigheter, som hafva 

 inflytande på densamma, äro dessa företeelser i första hand be- 

 roende. 



Däggdjurens fortplantningsorganer. 



a) De hanliga. 



Af det föregående veta vi redan, att ägget, för att kunna 

 utveckla sig till en ny individ, nödvändigt måste komma i be- 

 röring med säden eller sperman, som utgör en produkt af de 

 hanliga fortplantningsorganerna. Dessa organer bestå hos dägg- 

 djuren förnämligast af följande delar: 



1) Testiklarna, som utgöras af tvenne äggformiga körtlar 

 af tubulös natur, hvilka hos fostret, äfvensom hos flera fullvuxna 

 däggdjur, hafva sitt läge i bukkaviteten nära njurarna. Hos 

 andra fullvuxna däggdjur lemna testiklarna deremot småningom 

 sin ursprungliga plats, stiga allt mer och mer nedåt och utträda 

 slutligen ur bäckenet, samt komma då att ligga antingen på 

 buksidan nästan omärkliga under huden, eller i en särskild, 

 större eller mindre tvårummig pung, som bildas af den 

 yttre huden. Hos många däggdjur är det emellertid en- 

 dast under brunsttiden, som testiklarna intaga dessa sed- 

 nare lägen. Sedan parningen är afslutad draga de sig åter 



