28 



RÖRELSEORGANERNA. 



Näsbenen (ossa nasalia) äro äfven 2 vid näsroten (nedanför 

 pannbenets näsutskott) bredvid hvarandra liggande ben. Dessa 

 äro hos däggdjuren vanligen betydligt längre än hos menniskan. 

 Hos hvalarne äro de dock små och rundade, 



Undre näsmusslorna (ossa turbinata 1. conchae inferiores), 

 tvenne musselformiga och porösa ben inuti näshålan. Hos skä- 

 larne och de flesta rofdjur äfvensom hos många gnagare, såsom 

 hos haren, ekorren, bäfvern m. fl., bestå dessa musslor af tal- 

 rika ihåliga rör, som upplösa sig i många fina grenar. 



Plogbenet (vomer), en benskifva, som bildar bakre delen af 

 näsans skiljevägg och nedtill gränsar intill gomhvalfvets öfra 

 yta. Det är stort hos hvalarna. 



Underkäkbenet (os maxillare inferius) utgöres af tvenne 

 hälfter, som hos många djur förblifva åtskilda, men redan tidigt 

 hos menniskan hopväxa till ett enda stycke. De bakre upp- 

 stigande delarna kallas dess grenar och ändas med hvar sin 

 uppstående ledknapp (condylus), som upptages af en ledhåla 

 (cavitas glenoidalis) på tinningbenet. Framför ledknapps-utskottet 

 (processus condyloideus) visar hvarje gren ett annat utskott, som 

 fått namn af kronutskottet (processus coronoideus). Hos däggdjuren 

 är icke underkäksfästet, liksom hos de öfriga vertebraterna, för- 

 medelst ett mellanliggande ben fästadt vid kraniet, utan arti- 

 kulerar omedelbart med detsamma. Underkäkens ledknappar 

 äro till formen mycket olika. Sålunda äro de t. ex. hos idislarna 

 föga konvexa och inpassade i en stor, platt ledgrop, så att 

 underkäken kan röra sig äfven åt sidorna; hos rofdjuren bilda 

 de deremot en tvär valk, hvarigenom underkäken endast kan 

 röra sig upp och ned, och hos gnagarna äro de i motsatt rikt- 

 ning förlängda, så att underkäken kan med lätthet röra sig 

 både framåt och bakåt. — (Se vidare härom längre fram.) 



1. Yåra idislande däggdjur förete äfven i afseende på hufvu- 

 dets bildning en anmärkningsvärd egenhet deruti, att de äro för- 

 sedda med horn. I afseende på dessas byggnad har man att märka 

 flera olikheter, som på sitt ställe längre fram skola omnämnas. 



2. I närheten af underkäksvinkeln, såväl på dess inre som 

 yttre sida och på föga afstånd från dess ledgång, hafva tuggmusk- 

 lerna sitt fäste. Härifrån sträcka de sig uppåt sidorna af hufvudet 

 ända emot tinningarna, i det att de gå emellan hufvudets sidovägg 



