26 



RÖRELSEORGANERNA. 



delar utgår dessutom en pyramidformig del, som, till följd af 

 sin hårdhet fått nam af klippbenet (pars petrosa) och gömmer 

 i sitt inre hörselverktygen med de tre hörselbenen (se sid. 19). 

 På dess utåt riktade nedre del synes den yttre öppningen af 

 hörselgången och från dess undre sida utlöper det smala och 

 tillspetsade griffel-utskottet. Utom dessa delar finnes äfven ett 

 fjerde ben, trumbenet (os tympanicum), som hos menniskan blott 

 bildar en smal ring omkring den yttre hörselgången och tidigt 

 sammanväxer med klippbenet; men som deremothos många dägg- 

 djur, t. ex. hos insektätarna, rofdjuren och gnagarna, utgöres af 

 en större benkapsel (bulla ossea), som innesluter örats organer. 



Silbenet (os ethmoideum), som skiljer hjernan från näs- 

 hålorna och är beläget till större delen inuti dessa sednare, har en 

 oregelbunden form och består af 4 delar: en tunn benskifva 

 eller s. k. silskifva (lamina cribrosa), genomborrad af en mängd 

 små hål till genomgång för luktnervernas grenar; vidare en 

 lodråt skifva (lamina perpendicularis), som bildar öfre delen af 

 näsans skiljevägg; och slutligen de delar, som bilda öfre och 

 mellersta näsmusslorna. 



1. Till genomgång för hjernans nerver och kärl finnas på 

 undre sidan af hufvudskålen flera öppningar och hål, af hvilka det 

 ofvan omnämnda foramen magnum är det största. På sidorna om 

 detta märker man, såsom redan blifvit nämndt, tvenne ledknappar, 

 på hvilka hufvudet livilar och hålles i jemnvigt förmedelst åtskilliga 

 muskler. Af dessa äro de, som sträcka sig från ryggraden bakom 

 nackhålet, alltid både talrikare och mera kraftiga än de, som befinna 

 sig framom detsamma. Detta beror derpå, att den del af hufvudet, 

 som sträcker sig bakom ledgången är mindre än den framom be- 

 lägna och således icke förmår att upprätthålla jemnvigten eller 

 hålla hufvudet upplyftadt annat än genom tillhjelp af ganska starka 

 muskler. Då nu den framom ledgången belägna delen af hufvudet 

 ytterligare hos vissa djur nedtynges af mer eller mindre stora och 

 tunga horn, så måste för samma orsak skull dessa muskler vara 

 ännu kraftigare. Så är äfven förhållandet, särdeles hos hannarna 

 bland idislarna, hvilka, som man säger, hafva en bred och stark 

 manke. På sidorna af hufvudskålen befinna sig äfven några mot 

 bröstet snedt nedlöpande och på processus mastoidei fästade muskler, 

 som tjena till att vrida hufvudet. 



Ansigtets ben äro fjorton, till formen mycket olika, såsom 

 öfverkäkbenen, gombenen, okbenen, tårbenen, näsbenen och de 



