INLEDNING. 



De lefvande eller organiserade naturkropparna äro af två 

 slag, djur och växter. De förras naturalhistoria kallar man 

 Zoologi, de sednares Botanik. Vi komma i detta arbete endast 

 att sysselsätta oss med en viss del utaf zoologien och hufvud- 

 sakligen med de djurarters naturalhistoria, h vilka på något sätt 

 till nytta eller skada ingripa i vår ekonomi. Men innan vi 

 öfvergå till den speciela behandlingen af dessa djurarters natu- 

 ralhistoria, vilja vi förutskicka några anmärkningar rörande 

 djuren i allmänhet. 



Hos djuren såväl som hos växterna yttrar sig lifvet ge- 

 nom näringsprocessen och fortplantningen, af hvilka den förra 

 har till resultat individens bibehållelse och tillväxt, men den sed- 

 nare deremot afser artens bestånd genom framalstrandet af nya 

 individer. Näring och fortplantning, som således äro gemen- 

 samma för växter och djur och som förutsätta närvaron af 

 vissa för deras möjlighet lämpade närings- och fortplantnings- 

 organer, äro hufvudkaraktererna på det vegetativa eller växtliga 

 lifvet. Men hos djuren yttrar sig dessutom lifvet äfven genom 

 rörelse- och förnimmelseförmågan, för hvilkas möjlighet rnuskel- 

 och nervsystemet utgöra nödvändiga vilkor. Dessa båda för- 

 mågor kallas åter med ett gemensamt namn det animala eller 

 djuriska lifvet. Växter och djur skilja sig sålunda från hvar- 

 andra derigenom att djuren ega, men växterna sakna, fri rörelse 

 och förnimmelseförmåga. Likväl är ännu icke någon bestämd 

 gräns funnen emellan de djur och växter, som stå på det lägsta 

 stadium af utveckling, och det torde äfven länge dröja innan 

 man kan komma till full visshet i detta hänseende. Det tyckes 

 t. o. m. som att vissa organismer i sina lifsyttringar äro lika 

 mycket djur som växter och att dessa tillfölje deraf kunna be- 



Zool. 1. Däggdjur. 1 



